236 V. Bjerknes. 



hvor 



Den funktion, som angiver bolgetogets form, er den 

 anden deriverte af den funktion, som repræsenterer 

 elektricitetsbevægel sen i den primære leder. 



Har F-^ den exponentielt-trigonometriske form, saa vil det 

 samme være tilfælde med f. Herved er den i § 25 benyttede 

 hypothèse verificeret. 



Gaar man den omvendte vei, idet man ved forsøg finder /", 

 saa kommer man ved to kvadraturer tilbage til F^. Har man 

 for f fundet den exponentielt-trigonometriske form, saa vil F^ 

 være en funktion af formen: 



Ae- "^ sin (at -f a) -}- Bt ^ C 

 Vore forsøg giver os kun oplysning om den svingende bevægelse, 

 der repræsenteres ved første led. Men det er altsaa mulig, at 

 der i den primære leder kan existere en superposition af to 

 bevægelser, hvoraf den ene er svingende og den anden lineær. 

 Denne lineære bevægelse vilde heller ikke ved resonansfæno- 

 menet gribe væsentlig forstyrrende ind. Der foreligger altsaa 

 hidtil intet, som afgjør, om den existerer eller ikke. 



60. Interferenskurven. Hvis a^f/planet var en ledende 

 flade, saa vilde bølgen (4) reflekteres. For en elektrometrisk 

 maaling af den fremkomne interferenstilstand vilde den i forrige 

 afsnit udviklede theori gjælde. Opgaven at finde bølgetogets 

 form reduceres da med fuld strenghed til behandlingen af funk- 

 tionalligningen {2^) § 49. Er denne opgave løst, saa finder 

 man ved to kvadraturer den funktion, som repræsenterer elek- 

 tricitetsbevægelsen i den primære leder. 



Vort forsøg skiller sig fra det her antydede ideale forsøg 

 kun derigjennom, at vi har indført ledningstraade, langs hvilke 

 bølgerne fortrinsvis har forplantet sig. Dette er nok til at 

 umuliggjøre den exakte mathematiske behandling. Det vilde der- 

 for være et stort fremskridt, om det kunde lykkes at maale de 

 staaende bølger i det frie rura uden anvendelse af ledningstraade. 



