Nogle iagttagelser ved Jotunheimens sne- og isbræer. 11)1 



l^ 0^^ p. m. De her nævnte forhold kan betragtes som 

 typiske for Jotunheimens bræer. Men der gives undtagelser 

 fra denne regel og det ofte paa en ret paafaldende maade; 

 navnlig viser det sig, at fuldstændig overskyet veir med 

 nedbør og visse lokale vindforhold har meget let for at ud- 

 viske den forskjel i temperatur, som bræerne bevirker, lige- 

 som ogsaa tidspunktet for temperaturens maximum af samme 

 grund kan indtræde senere ud paa eftermiddagen. Med 

 hensyn til maximum gjør forresten saa mange faktorer sig 

 gjældende, at man for samme til sine tider kan faa fuld- 

 stændig anomale tidspunkter. 



I august maaned 1892 opkastedes i Vetlejuvbræens 

 firngebet (nordre Kjedel) en schakt ned til den faste is, der 

 fandtes i en dybde af omtrent 1,6 meter. Inden denne 

 mægtighed kunde tydelig adskilles seks forskjellige lag is 

 med omtrent lige store mellemrum mellem hvert lag. Saa- 

 vel disse enkelte lag som overfladen af den faste is syntes 

 at have nogenlunde samme heldning som bræens overflade. 

 I mellemrummene mellem de enkelte, ligesom under det 

 nederste og over det øverste af disse islag fandtes almin- 

 delig firnsne, der viste en gradvis overgang: fra grovere i 

 de nedre til finere i de øvre zoner. Over den øverste firn- 

 sne kom et lag sne, der sandsynligvis dannedes af den i 

 sommerens løb faldne nysne; dette snelag viste nemlig i 

 forskjellige zoner overgange til firnsne. 



En række infiltrationsforsøg med en rødfarvet anilin- 

 opløsning anstilledes for at undersøge de forskjellige sne- 

 og iszoners strukturforhold. 



Det øverste snelag, der som tidligere nævnt viste en 

 overgang til firnsne, kunde tydelig sees at beståa af tre 

 zoner. Den øverste af disse bestod nærmest af haut-névé, 

 hvor dog karakteren af neige poudreuse endnu ikke var 

 ganske forsvundet, og den mellemste maatte nærmest karak- 

 teriseres som neige poudreuse; anilinopløsningen farvede 



