Temperaturiagttagelser i Jotunfjeldene. 245 



men mister snart denne tendents, idet den i berørelse med den 

 kolde bræis og firnsne delvis afkjøles. Det bliver således 

 væsentlig den samme luftmasse, der kommer i cirkulation. Ved 

 gjentagen opvarmning kan således denne udover ettermiddagen 

 nå en ganske betydelig temperatur, der endog med langsom 

 variation kan holde sig temmelig høi selv langt udover aftenen. 

 Efter en varm sommerdag kan, når den påfølgende udstraling 

 er relativ ringe, den således delvis vedligeboldte temperatur 

 endog influere næste dags morgentemperatur.» ^) 



Det vil nu være eji opgave af speciel interesse at under- 

 søge, hvorvidt de ny iagttagelser stemmer overens med det tid- 

 ligere udledede resultat. At der over Jotunfjeldenes høieste, 

 centrale del i sommermaanederne holder sig et relativt koldt 

 lufthav, bekræftes fuldstændig ved de ny iagttagelser. At der 

 i de indskjærende fjelddale hersker en forholdsvis lav morgen- 

 temperatur, en høiere aftentemperatur, fremgaar ikke tydelig af 

 de ny observationer; men da dette er et træk af rent alpin 

 karakter, turde de tidligere iagttagelser, som spredte over et 

 længere tidsrum, i denne henseende have større betydning. 



De ny iagttagelser giver imidlertid anledning til en under- 

 søgelse, som de tidligere mere spredte ikke tilled: undersøgelse 

 af lufttemperaturens daglige variation, af dens aftagen med den 

 tiltagende høide over havet og af dens forhold til de optrædende 

 sne- og isbræer. 



Undersøgelsen al lufttemperaturens daglige variation falder 

 ganske naturlig i tre grupper: 



1. Undersøgelse af maximum og minimum. 



2. Undersøgelse af amplitudens størrelse. 



3. Undersøgelse af den specielle variation. 



Naar man skal undersøge temperaturens maximum og 



minimum, saa gjælder det ikke blot at bestemme disse to 



temperaturværdier; men det har i theoretisk henseende en lige- 



saa stor interesse at faa fastsat de tidspunkter, hvori disse to 



^) Den norske turistforenings aarbog 1891—92, pag. 67. 



