288 J- Rekstad. 



Der valgtes nu en sten eller et andet skarpt og tydeligt mærke 

 i fjeldet paa den modsatte side af bræen, og kikkerten indstilledes 

 paa dette, hvorpaa der nedsattes mærker tversover bræen i den 

 saaledes bestemte sigteliuie. Min assistent var forsynet med en 

 lang stav med pig i, et isbor og nogle bjerkekviste, og livor nu* 

 et mærke skulde nedsættes, fik jeg ham ved sigaaler til at stille 

 sin stav i sigtelinien — i begyndelsen gik dette nok saa. sent, 

 men senere blev det bedre, da han fik mere øvelse — , derpaa 

 borede han med isboret lodret ned et 40 cm. dybt hul paa det 

 sted, 'stavens pig havde sat mærke, og satte saa en bjerkekvist 

 i hullet. Der var god anledning til i theodoliten at kontrollere, 

 om hullet boredes lodret og anbragtes midt i sigtelinien. - Paa 

 denne maade opstilledes en række mærker henover bræen med 

 passende mellemrum, og naar nu bevægelsen skulde findes, gjen- 

 toges den samme operation, kun at nu staven, om det var en 

 tverlinie, blev opstillet saaledes i forhold til det tidligere ned- 

 satte mærke, at deres forbindelseslinie blev parallel med bræens 

 længdeakse, men om det var en længdelinie, saaledes at for- 

 bindelseslinien blev lodret paa længdeaksen. Afstanden mellem 

 midten af de to huller maaltes med en meterstav, og herved 

 fandtes isens bevægelse i det forløbne tidsrum. 



Nedenfor findes resultaterne af de- udførte maalinger angivne. 



Observationerne af bræens bevægelse hindredes meget af 

 skodde og regn. Undertiden gik der saa lang tid hen, inden 

 det lettede saameget, at vi kunde faa gjentage maalingen i en 

 linie, at mærkerne var nedfaldne, og hullerne bortsmeltede. Vi 

 havde da intet andet at gjøre end at begynde forfra igjen. 



Den 9de blev det endelig pent fjeldveir, og kl. 8 fra. tog vi 

 ud fra teltet for at bestige Svartisen. Veien lagdes op efter 

 den lille isbræ, der kommer ned lige paa sydsiden af den øverste 

 top af Helgelandsbukken. Langs bræen er bergarten gneis og 

 gl.skifer. Kl. 10 kom vi i en høide af omkring 1000 m. o. h. 

 til en mængde revner, som vi efter en hel del krydsen frem og 

 tilbage endelig kom forbi, Det dybeste, jeg kunde faa lodsnoren 



