Beretning om eu undersøgelse af Svartisen. 293 



og ulændte vei. Bergarten var efter de prøver, jeg saa i Melø, 

 glim mer skifer. 



Det, vi mest frygtede i disse for os ukjendte trakter, var, 

 at vi skulde stede paa elve,- som var saa store, at vi ikke kunde 

 vade over dem. 



Dagen var brændende hed, saa vi avancerede langsomt, og 

 da vi ved middagstider kom til et fjeldvand, hvorpaa isen endnu 

 laa, besluttede vi at bolde rast her. Vi vilde bvile os ud, 

 da vi maatte gaa hele natten, indtil solen næste dag kora 

 i høiden. 



Ved midnatstid naaede vi til den nordlige ende af Store 

 Glomvand, der har en længde af omkring 10 km. Dets over- 

 flade ligger 510 m. o. h. Fra SW kommer en bred isbræ, der 

 nederst deles i to arme, ud i våndet, og her flød isblokke om 

 over hele overfladen. Bræen rykkede rimeligvis stærkt frem nu 

 midt paa sommeren. 



Den dalformige indsænkning, der fortsætter ud mod havet 

 i Gilleskaal . og Beieren, har nord for Glomvandet en høide af 

 .henimod 600 m. Her udspringer to elve, hvoraf den ene gaar 

 gjennem Sundfjorddalen og ud i havet i Gilleskaal, den anden 

 gjennem Arstaddalen og ud i det nederste af Beierelven. 

 Bergarten i denne indsænkning, hvis bredde her er omkring 

 12 km., bestaar hovedsagelig af graaagtig marmor med fald 

 mod S. Hyppig er lagene krusede og store kvartsknoller ligger 

 indimellem; enkelte steder saaes lag af gneis eller skifer mellem 

 kalkstenslagene, undertiden en sort kulholdig skifer. Vestenfor 

 indsænkningen, hvor fjeldmassen hæver sig op til omkring 

 1000 m., har man gl.skifer og gneis, til denne sidste bergart 

 afløses af graniten ved Glomfjorden. 



Elven fra St. Glomvand gaar i nordvestlig retning ud i 

 bunden af Glomfjorden; omkring 2 km. øst for fjorden danner 

 den et lidet vand, som hedder Fykanvandet. Dets overflade 

 ligger 100 m. o. h., og dybden skal være mellem 50 og 60 m. 

 Foran dette vand indsnevrer fjeldene sig og danner ligesom en 



