Skilbotn. 1 1 



men det uregelmæssige, optage nogen fælles sammenbindende 

 benævnelse, saa vil jeg foreslaa: «roche reni forme» *) . 



Naar jeg her bar foreslaaet indført denne benævnelse, 

 saa har jeg ikke forbiseet, at Reusch ved eu tidligere lei- 

 lighed har brugt udtiykket «nyref ormet overflade» i følgende 

 skildring fra Bømmeløen: «Granitlandskabet ligner, hvad 

 dets almindelige karakter angaar, meget den af augitsyenit 

 bestaaende egn ved Fredriksværn. Man har for sig en 

 utallighed af smaarygge og smaaknauser. Deres sider er 

 bratte; oventil er de af r lindede med lave bukler, hvorved 

 en slags «nyref ormet overflade» fremkommer. Gründen til 

 disse klippeformer maa antagelig søges i en forud for is- 

 skuringen gaaende forvitring» 26 ). Det fremgaar af den oro- 

 grafiske skildring, at man i det af Reusch behandlede 

 fænomen har med et ganske andet at gjøre, for hvilket den 

 nævnte betegnelse maa ansees for mindre adækvat, og jeg 

 skal ved denne anledning ikke gaa nærmere ind derpaa — 

 det er af mere orografisk karakter. 



Roche reniforme er et bevis for, at brændingen har 

 gjort sig gjældende som erosionsfaktor i littoralbeltet. Stu- 

 derer man imidlertid dette fænomens optræden meget nøie, 

 vil man snart komme til det resultat, at om end brændingen 

 har været medvirkende ved strandlinjernes dannelse, kan 

 den dog ingenlunde, som flere forskere har antaget, forklare 

 selve strandlinjefænomenets udvikling. Reusch fandt jo, at 

 det faste fj eld mellem fjæremaalet og flodmaalet, saa høit 

 som sjøsprøiten naar, var sterkt forvitret, tagget, medens 

 det saavel lavere som høiere var afglattet eller almindelig 



*) Af den liglied, som nyreoverfladen f. ex. hos hornkvæget ved 

 sit uregelraæssig lappede, buklede og aarede udseende viser 

 med den her omhandlede overfladeform. 



