Skilbotn. 13 



arbeide, «isfoden» udfører; men den forbereder ganske 

 naturlig i høi grad terrænet for den skurende drivis, der 

 samtidig bliver den sterke, udjevnende valse. «Isf odens» 

 store betydning for temperaturvekslingen er indlysende. 



Man ser saaledes, at der foruden de to hovedfaktorer, 

 drivisskuring og forvitring, ved strandlinjedannelsen ogsaa 

 gjør sig gjældende flere bifaktorer, der imidlertid samtlige 

 kun virker paa en mere underordnet maade og tildels kun 

 rent lokalt. 



Paa Skilbotns nordlige side fra ßamtind i øst over til 

 det mellem Moakslen og Tilrumshatten liggende skar i vest 

 ser man strandlinjen noksaa tydelig markeret, og i det 

 nævnte skar selv ser man endnu nogle masser af løst mate- 

 riale, som trods sin uregelmæssighed dog nærmest maa tydes 

 som strandlinjeafleiringer. Ret op for Skaaren dannede saa- 

 ledes linjen en betydelig afsats, ca. 103 m. o. h. — en sump- 

 agtig mosebund dannede her for en stor del selve fladen, men 

 efter alt at dømme var linjen selv skaaret i det faste fjeld. 



Et karakteristisk træk ved fjeldet paa den nordlige 

 side af Skilbotn er, at der umiddelbart over strandlinjen 

 findes flere mindre botnf ormede fordybninger i fjeldmassen. 

 Disse «botner» har et fra de glaciale forskjelligt præg — 

 de har y tildels en noget uregelmæssig form, og de tektoniske 

 forhold viser sig at have spillet en betydelig rolle. Seet i 

 forbindelse med huledannelsen eier disse botnformede for- 

 dybninger en betydelig interesse; thi igrunden saa er de 

 intet andet end begyndende huledannelser; dette sidste for- 

 hold tydeliggjøres end mere derved, at den store huledan- 

 nelse Monsen netop fortsætter ind i fjeldmassen fra en af 

 de her optrædende fordybninger. 



7 — Archiv for Math, og Naturv. B. XVIÜ. No. 4. 

 Trykt den 29de Juli 1896. 



