14 Peter Annæus Øyen. 



Paa Tilrumshattens østlige side følges saa spor af en 

 strandlinje, der fortsætter videre langs Havlarstuva. I den- 

 nes sydlige del finder man ret ned for den mærkelige lmle- 

 dannelse Havlarsholet en noget større flade, der ndgjøres af 

 en med frodig græsvekst og frodig løvtræskov bevokset, 

 snmpagtig myrstrækning i en høide over havet af ca. 112 

 meter. 



I den vestlige side af Tilrnmshatten derimod fremtræ- 

 der ingen tydelig strandlinje; men derimod lykkedes det 

 mig her at paavise et par andre mærker, som vêl afgiver et 

 ligesaa tydeligt bevis for den tidligere kystlinje. Paa et 

 sted fandt jeg nemlig her i ca. 110 m. o. h. et par jette- 

 gryder ganske tæt ved hinanden, og det faste fjeld viste 

 sammesteds et afrunclet udseende, svarende omtrent til det 

 før omtalte fra den ydre kant af strandlinjen i Ramtind. 

 De to jettegryder var omtrent af samme størrelse: ca. 2 m. 

 diameter og IV2 à 2 m. dybde, hvorved dog maa mærkes, 

 at der ikke kunde paavises fast fjeld i bunden af nogen; i 

 den nævnte dybde havde man i den ene græsklædt sand- 

 bund, i den anden omtrent en halv meter vand, under hvil- 

 ket bunden syntes at beståa af sand og løs sten. At man 

 her har med stranddannede jettegryder at gjøre, antydes 

 foruden ved det faste fjelds udseende ogsaa ved den ene 

 grydes skraastilling. Jeg kan i denne forbindelse gjøre 

 opmærksom paa, at det ofte ogsaa har sine vanskeligheder 

 at afgjore, hvad der er isskuret, og hvad der er vandskuret 

 fjeld, naar de to erosionsfaktorer har virket samtidig eller 

 overgribende i hinanden; jeg erindrer ingensteds at have 

 seet saa illustrerende exempler herpaa som paa den ude i 

 Kristianiafjorden liggende Store Færder. Kommer saa 

 drivisskuring til, saa vil naturligvis forholdet blive eudnu 

 mere kompliceret. 



