22 Peter Annæus Øyen. 



en passiv betingelse, er den i dette tilfælde ikke desto min- 

 dre af stor betydning. Som eroderende har man bølgeslaget; 

 derfor har man bevis i roche reniforme og i hul ernes litho- 

 rale forekomst. At saa foruden disse to hovedfaktorer flere 

 af mindre betydning spiller ind med, maa ikke f orbisees : 

 seismiske virkninger kan have øvet sin indflydelse ligesaavel 

 som atmosfæritierne ved senere indvirkning — den af tem- 

 peratnrveksling betingede forvitring maa ikke glemmes, lige- 

 som for de høitliggende hulers vedkommende kystis kan 

 have spillet en rolle som transportmiddel. 



Reusch angiver, at man ingen sikkerhed har for, at de 

 havdannede huler tilhører samme tid ifølge sin dannelse 

 som de øvrige vandstandsmærker 67 ). Da jeg nu i Skilbotn 

 inden et forholdsvis snevert omraade imidlertid har paavist 

 strandlinjer i fast f j eld og i løst materiale, havdannede jette- 

 gryder og roche reniforme, havdannede «botner» og huler — 

 alt i nær samme niveau, forekommer det mig, at man ialfald 

 paa dette sted har med samtidige dannelser at gjøre. At 

 hulerne ligger noget høiere end strandlinjen, er et noget 

 afvigende forhold, som jeg senere skal komme tilbage til. 

 Naar Reusch imidlertid opstiller følgende trinfølge: «Huler, 

 Tunneler, Kløfter, Skar, Sund» 68 ) for de littorale erosions- 

 fænomener, saa maa jeg gjøre opmærksom paa, at denne 

 trinfølge ingenlunde maa opfattes for bogstavelig — de 

 stranddannede «botner» antyder, at trinfolgen ogsaa tildels 

 kan blive en anden, idet de to første led overspringes. 



Strandlinjer og huledannelser gav i Skilbotn ligesom 

 ogsaa ellers paa Norges vestkyst et umiddelbart indtryk af 

 at være ny i forhold til selve egnens konfiguration. Naar 

 man ser saadanne over strandlinjen opragende kupper som 

 Torghatten, Sverresborg, Bremnæshatten og den foran afteg- 

 nede syd for Ramtind, bestyrkes endnu mere denne opfat- 



