Skilbotn. 23 



ning. Det skulde forsaavidt ikke her være nødvendig at 

 komme tilbage til den af Sexe opstillecle glaciale theori for 

 strandlinjernes dannelse 69 ), efterat Hansen havde givet sin 

 træffende kritik af den 70 ), hvis man ikke selv ganske nylig 

 havde fundet en etterdønning — Rekstad antager nemlig, 

 «at en isbræ har gaaet ud efter fjorden, medens dens mæg- 

 tighed ikke har været stor nok til at fylde den ganske. 

 Den vilde da blive horizontal og følgelig have horizontale 

 sidemoræner» 71 ). Efter det kjendskab, jeg har saavel til nu 

 existerende bræer som til tidligere existerende bræers 

 afleiringer, er imidlertid det af Rekstad førte tankeexperi- 

 ment ikke stemmende med de kjendsgjerninger, som de 

 virkelige forhold frembyder; kunde de end til en vis grad 

 tænkes mulige for de i løst materiale optrædende linjer, saa 

 er det i ethvert fald aldeles utænkelig for de i fast fjeld 

 optrædende. Men man vilde i dette tilfælde selv for de i 

 løst materiale optrædende linjer efter Rink's 72 ) og Hel- 

 lands 73 ) fremstilling ikke have med en isbræ at gjøre, men 

 med de fra bræen løsnede blokke og paa den maade være 

 kommet tilbage til selve drivistheorien. Sexe angav jo, «at 

 der paa det omkring 300 Fod høie Klippeparti mellem 

 Dybdal og Mundal fandtes Skuringsmærker fra Istiden 

 baade der, hvor Linien siges at ligge, og ovenfor og neden- 

 for samme», og anfører saa videre: «Paa Grund af disse 

 Skuringsmærker kan den omhandlede Strandlinie ikke være 

 frembragt efter Istiden» 74 ). Som det vil fremgaa af, h vad 

 jeg har meddelt om strandlinjen i Ramtind, maa man være 

 meget forsigtig med hensyn til de spredte skuringsmærker, 

 man iagttager i strandlinjer — deres forekomst og udseende 

 maa studeres særlig omhyggelig; dette har jeg seet et 

 udmærket exempel paa i Aardalsfjord (Ryfylke); i denne 

 forbindelse kan ogsaa henvises til de Skuringsmærker, man 



