Skilbotn. 27 



öf ascent the number actually mapped was forty- 

 three, or, with the two rock-terraces, forty-five», og Miller 

 siger, at «these terraces are all post-glacial» 92 ). 



At man i det første af de her foreliggende tilfælde 

 over selve hovedlinjen har huledannelser i en høide, der 

 svarer omtrent til en mindre tydelig markeret strandlinje i 

 det andet, antager jeg, er et forhold, der, skjønt mindre 

 paaagtet, er af den største betydning for forstaaelsen af 

 selve strandlinjedannelsen. Det viser ialfald med sikkerhed, 

 at den høieste skarpt markerede strandlinje ingenlunde 

 repræsenterer mærket efter den høieste vandstand. Naar 

 saaledes Mohn inddelte strandlinjerne i flere grupper og 

 hver af disse grupper igjen i flere niveauer 93 ) og videre 

 taler om «de tydelige Sprang mellem disse Niveauer» 94 ), 

 saa vil den foregaaende fremstilling tilfulde vise berettigel- 

 sen af en saadan adskillen; men den lader sig ikke derfor 

 uden videre anvende paa de to her foreliggende tilfælde, 

 der meget mere tyder paa, at de to nærliggende trin i dan- 

 nelse væsentlig er at henfore til omtrent samme tid. Den 

 egentlig strandlinjedannende kraft, drivisen, arbeidede under 

 havfladens niveau, medens de forskjellige bifaktorer gjorde 

 sig gjældencle med større og mindre styrke i og over, natur- 

 ligvis især mellem ebbe- og flodmaal. Derfor fik man egent- 

 lig et dobbelt mærke for hvert adskilt trin: overst fik man 

 mærke efter brænding og forvitring, der fik man utydelige 

 strandlinjer og huler — men nederst skardri visen, «a deep 

 cut», der fremstod den egentlige strandlinje. 



Jeg skal ikke ved denne anledning gaa ind paa det 

 interessante spørgsmaal om strandlinjeforskyvningens kon- 

 tinuitet eller diskontinuitet, om strandlinjen undergik en 

 negativ forskyvning i sprang (Kjerulf 95 ), Mohn 96 )), periodisk 

 (Hansen 97 ), Schiøtz 98 )) eller kontinuerlig (Blytt 99 ), Petter- 



