28 Peter Annætis Øyen. 



sen 100 )). Henvisningerne kunde her forfleres; men de an- 

 førte vil være tilstrækkelige til at vise, at paa dette omraadc 

 vidt forskjellige anskuelser gjør sig gjældende. 



Naar Schiøtz paa rent theoretisk grundlag fører et 

 mathematisk bevis, hvis resultat er, at man ved en kon- 

 tinuerlig forskyvning af strandlinjen ikke kan faa en hori- 

 zontal strandlinjeflade 101 ), saa er dette visselig fuldstændig 

 korrekt, naar man gaar ud fra de forudsætninger, Schiøtz 

 ojør. Men som det vil fremgaa af den foregaaende udvik- 

 ling, maa man efter min mening tillægge drivisen en langt 

 større betydning, end Schiøtz^s forudsætninger gjør, og dertil 

 kommer som en meget vigtig faktor den omstændighed, at 

 strandlinjefladen, som jeg har gjort opmærksom paa, ikke 

 dannes i, men under havfladen, et forhold, som Schiøtz 

 ogsaa har været opmærksom paa, men tydeligvis ikke har 

 draget fuldt ud konsekvenserne af J02 ). Den følgende ud vik- 

 ling vil klargjøre forholdet tydeligere. 



Geikie gav en skematisk fremstilling af et submarint 

 plan (altsaa begyndelsen til, hvad Ramsay kaldte «a plain 

 of marine denudation* 103 )) med de tilsvarende littoraldan- 

 nelser: huler, tunneler etc. 104 ). Noget svarende til strand- 

 linjer ser man ikke; Geikie's anskuelse om disse er tidligere 

 anført. Den allerede før meddelte skematiske skizze af 

 strandlinjen i Raintind kan vistnok tåges som en type paa 

 et strandlinjetversnit — allerede selve tversnittet antyder, 

 at den eroderende kraft ikke har virket udelukkende i 

 samme horizontalniveau. Det er jo forholdsvis sjelden,. man 

 i strandlinjerne træffer det af Geikie fremstillede littorale 

 erosionsprofil med den udoverhængende klippe over rlod- 

 maalet 105 ). Reusch af bilder rigtignok et lignende forhold 

 ved Ilsvikens strandlinje 106 ); men jeg har selv havt anled- 

 ning til at overbevise mig om, at selv ved Ilsvikens strand- 



