30 Peter Annæus Øyen. 



det i det foregaaende paaviste ikke alene har at betragte 

 den almindelige denuation som en eroderende faktor, men 

 efter kjendsgjerningerne at dømme maa tillægge drivisen 

 en væsentlig betydning. Denne vil nemlig fortsætte sit 

 arbeide omtrent ligelig over hele strandlinjen 1 aden, saalænge 

 kun denne flade befinder sig i tilstrækkelig dybde under 

 vandfladen. Er imidlertid de eroderende kræfter af taget i 

 den grad, at de ikke kan holde skridt med strandlinje- 

 forskyvningen, vil forholdet ganske naturlig blive et helt 

 andet — da kan denudationen komme til at gjøre sig gjæl- 

 dende paa den af Schiøtz theoretisk udviklede maade — 

 deraf den ofte ved E iagttagne afplatning af kanten. 



Det er langt fra min mening paa denne maade at have 

 indirekte paa vist, at strandlinjerne maa være dannet under 

 en negativ forskyvning af strandlinjen, da de nemlig kan . 

 være dannet under særegne forhold i de eroderende kræf- 

 ters til- og aftagen. Men saa meget vil dog fremgaa af 

 det nu udviklede, at strandlinj ernes udseende ikke kan 

 tåges til indtægt mere for en theori om strandlinjens stil- 

 stand end for dens forskyvning under dannelsen — det bli- 

 ver ganske andre forhold, som maa afgjøre, om der har 

 gjort sig gjældende nogen periodicitet i strandlinjens for- 

 skyvning. Jeg antager ogsaa, at Schiøtz selv vil være den 

 første til at indrømme, at ved strandlinjedannelsen saa 

 mange forskjellige faktorer kommer til at spille sin rolle, 

 at det vil være meget vanskelig at gjøre en rent theoretisk 

 mathematisk betragtningsmaade exclusivt gjældende. Selve 

 strandlinjedannelsen afgiver visselig endnu et særdeles rigt 

 og interessant studiefelt. 



I denne forbindelse, da nu engang spørgsmaalet om 

 stranderosion foreligger, vil jeg ogsaa i korthed berøre et 

 andet forhold, som slutter sig temmelig nøie hertil. Det 



