10 Peter Annæus Øyen. 



man i forskjellig dybde nede i gruset igjen et lag brugt 

 jord. jSTetop her skulde imidlertid et større jordskred have 

 funclet sted ved flommen i forrige aarhundrede, og som man 

 ser, stemmer dette meget godt med lagfølgen i de løse 

 afleiringer og med deres topografiske udseende. 



Fra enden af Vaagevandet optræder østover store grus- 

 afleiringer, denuderet og omleiret bundmoræne. Denne fort- 

 sætter ogsaa paa overgangen fra Vaage hoveddal forbi Sels- 

 vand, hvor der findes svære urer, til Sel. Det moutonnerede 

 fjeld er paa dette strøg mindre tydelig udviklet paa grund 

 af bergartens beskaffenhed, men dog tydelig nok til at 

 angive fortsættelsen af den fra Vaage kjendte, østliggaaende 

 hovedlinje. I Sel har Gudbrandsdalens hoveddalføre et 

 sækkedallignende udseende, idet med Rosten en tilsyne- 

 ladende sperring finder sted. Strandmoræneforekomst og 

 utydelig skuring i selve Rostensnevringen viser imidlertid, 

 at den ikke er af postglacial alder i sin helhed. Derimod 

 er det nuværende, temmelig dybe elvegjel sikkerlig af post- 

 glacial alder; thi i dette saaes ingen isskuring. Om paa 

 dette sted jettegrydedannelsen, som Gumælius 45 ) antog, har 

 spillet nogen fremtrædende rolle, kunde jeg ikke forvisse 

 mig om — det er ikke usandsynlig, men heller ikke nød- 

 vendig. Man har nemlig i Søndre Fron ved Harpefossen 

 et dybt gjel i dalbunden; dette gjel mangler ligesom Rostens 

 isskuring — det er altsaa ligeledes postglacialt. Ved dette 

 kan man imidlertid se, at jettegryder har øvet betydelig 

 indfiydelse ved dannelsen, og ved selve Harpefossen har 

 man en hel del tildels store jettegryder, der har tiltrukket 

 sig opmærksomhed allerede i forrige aarhundrede 46 ). Pàa 

 den anden side har jeg ved Langglupelven (Ronderne) havt 

 anledning til at undersøge et ligeledes postglacialt gjel, hvor 

 ikke jettegryder, men bergartens strukturforhold viste sig 



