Strandlinjer i Gudbrandsdalen. 13 



fordetmeste er afrundede, delvis ogsaa skarpkantede. Nede 

 i dalbunden ser man ogsaa paa dette strøg denne jevnt 

 fyldt af moræne- og terrassedannelser, disse sidste for en 

 stor del af recent oprindelse. 



Fra Toftemoen følger nu mod nord et ganske lavt ter- 

 rassetrin paa Laugens vestside, saa paa østsiden et høiere 

 trin, der længere nord har sin ekvivalent over igjen paa 

 vestsiden — ■ det er selve hovedlinjen, veien nu stiger op 

 paa, idet man nærmer sig Domaas. 



Fra toppen af den høide, der tæt ved Domaas hæver 

 sig 35 meter over den meteorologiske station, har man en 

 god udsigt over terrasserne paa Laugens sydvestlige side. 

 I en hoide af ca. 685 meter over havet befinder man sig 

 her noget høiere end hovedlinjen, hvilket bidrager sit til, at 

 fænomenet bedre kan overskues. Er end strandlinjen paa 

 sine steder afbrudt, saa kan den dog meget let følges, til- 

 syneladende i samme horizontalniveau. Særlig skarpt frera- 

 træder den i bastioner ved de i hoveddalen udmundende 

 sideelve, f. ex. Djupdalsaaen. I detaljerne ser man imid- 

 lertid, at strandlinjefladen er meget ujevn tildels, og særlig 

 bør opmærksomheden fæstes ved, at fladen ofte skraaner 

 betydelig af udover mod den ydre kant. Et par bitrin, et 

 lavere og et høiere end hovedlinjen, synes ogsaa her tildels 

 at forekomme, om end ikke skarpt udviklet. Paa den nord- 

 østlige side fremtræder i strandliojehøiden den udprægede 

 gaardrække. » 



Ved Hinaaen (nordvest for Domaas) fandtes ved dens 

 nedre løb en tildels temmelig mægtig afleiriûg af fin, sand- 

 blandet 1er, der viste sig tydelig laget. Paa sine steder 

 sees antydning til foldning. De forskjellige lag er som 

 regel meget tynde og udhæver sig meget skarpt ved sin 

 snart lysere, snart mørkere farve, der idethele er graa med 



