14 Peter Annæus Øyen. 



et skjær i det brune eller blaa. Ganske enkeltvis fineler 

 man indesluttet afrundede stene indtil halvdeeimeterstore. 

 Hyppigere findes marleker, hvoraf en flerhed itusloges, uden 

 at fossiler kunde opdages. I denne forbindelse kan det 

 nævnes, at Kjerulf omtaler marleker fra Lesje, men ogsaa 

 uden fossiler 48 ). 



Fra Domaas til Holaker synes morænegruset vandslidt, 

 og ved Holaker har man oppe i dalsiden over veien en 

 tydelig afsats, eler i høicle svarer omtrent til strandlinje- 

 niveauet. Dette gjeofinder man saa nord for Lesje kirke 

 noksaa udpræget i veiens nærhed. Videre mod vest folger 

 nu tildels større masser af morænegrus, og det er her ioine- 

 faldeude, at medens de hoiere op i dalsiden optrædende 

 grusmasser viser en fuldstændig morænekarakter, saa er 

 dalbundens fyldning vandslidt og tildels omlagret. Ved 

 Langens udlob af Lesjeskogsvandet findes morænegrus i 

 store masser, tildels terrasseformig udviklet. 



I den sydlige dalside optræder paa Lesje den saakaldte 

 «viflaat», en udpræget afsats i dalsidens relief. Det er dog 

 ikke blot en linje, men som allerede af Naumann bemærket 

 to. Helt fra dalsnevringen ved Bottem 49 ), der ligger ved 

 enden af det nu ud tappede Lesjevand, mod vest til Lora- 

 elven kan man forfølge to tydelige trin ; de er rigtignok paa 

 sine steder afbrudt, men skimtes dog nogenlunde sammen- 

 hængende. Det er især paa det sidste stykke, fra ret over 

 for Lesje kirke til Loraelven, at linjerne er meget afbrudt. 

 Ved Lordalens udmundiug i hoveddalen optræder derpaa 

 bastionagtige terrasser i to tydelige trin. Foruden de to 

 hovedtrin, som kan følges langs dalsiden, optræder paa sine 

 sleder ogsaa et par bitrin, muligens flere. Fra Loraelvens 

 terrasser kan videre mod vest enkelte utydelige og uregel- 

 mæssige linjer i flere trin skimtes i dalsidens relief. 



