Mærker efter istiden i Gudbrandsdalen. 



blokke. 1 km. hoiere op støder vi paa den følgende lige 

 foran Selsvandet. Denne bestaar igjen af lerblandet grus 

 og runde stene. Ved Bolstad ovenfor Selsvandet er der 

 atter en endemoræn, væsentlig bestaaende af store kantede 

 blokke, og herfra ligger der langs veien opover til Ruste- 

 pladsen morænehaug ved morænehaug. Endelig kommer 

 den sidste endemoræne oppe i det høieste af skaret, 613 m. 

 o. h. Dens form viser utvetydig, at den er afsat af en 

 bræ, som er kommen fra vest, thi den er smukt krummet 

 og vender med sin konkave side i den retning. 



De bratte fjeldvægge i Sel med sine vældige urer af 

 kvartsskifer har kunnet skaffe ned paa bræen materiale nok 

 til den store moræne ved Sandbovangen. Bergarten er der 

 fuldstændig lig morænens, og isen har bevæget sig i sydøst- 

 lig retning nedover dalen, saa alt taler for, at morænen 

 skal stamme derfra. Af standen mellem morænevolden og 

 Sels kirke er omtrent 9 km. og til nordenden af Selsvandet 

 21 km., saa den veilængde, morænen er ført, i det væsent- 

 lige ligger inden disse grænser. 



Morænevolden har, som ovenfor anført, en længde af 

 omkring 900 m., og dens udstrækning lodret paa bræens 

 længdeakse er ca. 600 m. Heraf kan vi slutte, at den ikke 

 er dannet udelukkende af en sidemoræne, thi det er ikke 

 tænkeligt, at en saadan skulde have havt en slig bredde her i en 

 forholdsvis trang dal. Omtrent 6 km. ovenfor morænen stødte 

 nu ogsaa Ottadalens ismasser til, hvilket maatte bevirke, at 

 bræen fra Laagendalen indsnevredes, og følgelig maatte ogsaa 

 dens sidemoræne blive smalere. Forøvrigt har man et afgjø- 

 rende bevis for, at en midtmoræne har været medvirkende 

 til frembringelsen af morænevolden, i det stenstrøede felt 1 ) 



*) Nærmere beskrevet ibid. 



