6 J. Kekstad. 



(fot. 1), som strækker sig 600 m. nordover fra morænen og 

 30 m. indenfor østre strandmoræne. 



Dette stendække er utvivlsorot resterne af en midt- 

 moræne, som blev liggende tilbage, da bræen smeltede bort. 



Da morænen er uden afbrydelse, ser vi deraf, at side- 

 og midtmorænen har bredt sig til et sammenhængende grus- 

 dække paa bræen, noget som ogsaa finder sted ved flere af 

 nutidens isbræer 1 ), naar der er rig tilgang paa materiale. 



Sidemorænen maa, efter hvad vi har set, stamme fra 

 fjeldsiderne laugs dalens østside mellem Sels kirke og Laur- 

 gaard, medens midtmorænen antagelig er fremkornmen, ved 

 at isstrømmen over Vaagerusten har forenet sig med hoved- 

 dalens, og de bratte fjeldvægge langs østsiden af Selsvandet 

 har da skaffet materiale til den. 



Lad os nu se lidt paa, hvorledes det forholdt sig ni (id 

 bræerne her, da morænen ved Sandbovangen afsattes. Is- 

 strømmen i Ottadalen var saa mægtig, at den sendte en 

 arm over Vaagerusten ned til hoveddalen. Her forenede 

 denne sig med Laagendaleus bræ, og den derved sammen- 

 satte isstrøm sluttede sig atter til Ottadalens igjen der, 

 hvor dalene støder sammen. 



Da resterne af midtmorænen ved Sandbovangen ligger 

 temmelig høit oppe i den østre dalside, kan man deraf 

 slutte, at isbræen fra Laagendalen har været ubetydelig, 

 sammenlignet med de ismasser, som kom fra Ottadalen og 

 over Vaagerusteu. Høideforholdene gjør det klart, at broen 

 over Vaagerusten kun har været en arm fra hovedstrømmen 

 i Ottadalen, thi det høieste af veien gjennem passet over 

 Vaagerusten ligger 613 m. o. h., medens Vaage våndet lig- 

 ger 351 m., og følgelig maa mægtigheden hos Ottadalens 



!) Conf. Heim, Gletscherkunde pag\ 347. 



