Mærker efter istiden i Gudbrandsdalen. 9 



lagning, hvilket rimeligvis hidrører fra, at elven har flydt 

 ud over større partier af morænen, førend den fik skaaret 

 sit nuværende leie. 



Nedover lien, hvor veien til Hedalen gaar op fra 

 Lalumsbro, ligger der en mængde grus og blokke, og oppe 

 i skaret støder man paa betydelige moræner paa begge sider 

 af veien. En bræ har altsaa skudt sig frem igjennem dette 

 skar og ned i Ottadalen. Ismasserne maa da have fyldt 

 Hedalen, saa den ikke kunde skaffe afløb nok; en del af 

 overfloden er ble ven presset over her til Ottadalen. Da 

 isdækkets mægtighed blev mindre, tråk denne bræ sig tu- 

 bage og stansede en tid fremme i skaret, hvor den har 

 afsat en ret betydelig endemoræne. 



Blokkene her bestaar hovedsagelig af gabbro, gl. skifer 

 og kvartsit. 



Langs den nordøstre side af Ottadalen staar en bergryg 

 frem, som begynder ved Øye lidt nordenfor det sted, hvor 

 veien over Rusten tager op, og strækker sig op imod Sørum. 

 Ved den sydøstlige ende af denne bergryg ligger der en 

 betydelig moræne, der hovedsagelig bestaar af kantede og 

 runde blokke. Morænen viser os, at den sydøstre ende af 

 ryggen danner læsiden, og at altsaa bevægelsen har gaaet i 

 sydøstlig retning. 



Omtrent mellem Skedsvold og Svare i Vaage ligger 

 der langs den ovre side af den vei, som fører forbi Haaken- 

 stad op til sæteren og videre over fjeldet til Lesja, en række 

 morænerygge, paa det nærmeste parallele med Finnås leie; 

 en af de smukkest udviklede har retningen S 76° O retv. 

 Hovedmassen i dem er grus og runde stene, men hist og 

 her ligger der store kantede blokke. De bergarter, der saaes 

 i blokkene, var gneis, kvartsit, gl. skifer og gabbro. Af 

 kvartsitblokkene kan man se, at isens bevægelse her har 



