Amund Helland. 93 



Havet og ender lier med en liøi Kant. Man behøver hele 10 

 Minutter foråt ro forbi denne Bræ, der kun udfylder en Dal, 

 ingen Fjord, og som ikke næres af Indlandsisen, men af Is- 

 masseme paa Nûgssuaks Halvø. Fra denne Bræ falder der 

 næsten stadigt Stene ud i Havet. Bræen er i høi Grad kløftet. 

 Mærkeligst er den høie Moræne, som denne Bræ har dannet. 

 Morænen bestaar af Grneis- og Basaltstene og hæver sig stærkt 

 skraanende med en Gang op tu. en Høide af 183 Meter (583 

 Fod); dette er den høieste Moræne, jeg nogensinde har havt 

 Anledning til at se ved nogen Bræ. Den er tillige af en meget 

 anselig Bredde og er gjennenisat af enkelte Forsænkninger ; i 

 den ene af disse laa oppe paa Morænen en liden Sø eller Dam 

 uden Afløb. Enkelte Dele af denne Moræne hæver sig maaske 

 tu en endnu større Høide. Selve Bræen naar nær sit Udløb i 

 Havet op til samme Høide som Morænen, saa at Bræens Mæg- 

 tighed vel kan anslaaes til 150 Meter et kort Stykke ovenfor 

 Enden. 



Assakak. Ikke langt fra Sermiarsut ligger Bræen As- 

 sakak, hvis Afstand fra Søen Dr. Rink angiver til 400 Alen 

 (251 Meter) i Aaret 1850. Denne Bræ, hvis nederste Ende nu 

 er i den Grad bedækket med Sten, at man paa enkelte Steder 

 ikke ved, om man staar paa Morænen eller Bræen, ligger nu 

 med sin Ende 500 Meter fra Havet, hvoraf følger, at den i 25 

 Aar har trukket sig omtrent 250 Meter tilbage, hvilket giver 

 en aarlig Tübagegang af mellem 10 og 11 Meter. Det er be- 

 kjendt, at denne Bræ paa sin Overflade fører forkullede og 

 forkislede Træstammer med Stykker af Basaltsøiler med sig. 

 Da dens Overflade er saare jævn, kan disse Stammer følges 

 opover; Træstammerne fortsætter i det mindste 1 geografisk 

 Mü opover; thi saa langt fulgte jeg dem. Effcerhaanden som 

 man kom opover, blev Mellemrummet mellem de forkullede 

 Stemmer større, hvilket vel har sin Grund i, at Bræen aftager 

 i Hastighed nærmere mod Enden, hvoraf Følgen bliver, at 



