Karl Pettersen. 225 



og Lommijavre, optræder i mer og mindre mægtige partier 

 over Kjøldraget sydigjennem Helgeland. Muligens kunne disse 

 afdelinger blire at indordne under en af de trondhjemske 

 skiferafdeKnger. 



4. Kjølgraniten 



bygger et anseligt sammenbængende felt, der mod syd tager 

 sin begyndelse omkring Strøms- og Ankilvandene — ved bunden 

 af Sørfolden — og berfra breder sig ud i nordlig rerning langs 

 Kjøldragets vestlige afbæng op til bunden af Mandfjord — en 

 af Tysfjordens sidefjorde. Yed Ankilvandet skyder graniten 

 frem som en smal afsluttende kile, der imidlertid snart voxer i 

 brede østover, såa den fra bunden af Lerfjorden og nordover 

 til feltets afslutning — enkelte indskaarne skiferflige fraregnede 

 — bygger den hele fjeldgrund fra Kjøldragets vestlige afhæng 

 indtil rigsgrændsen. Granitdraget bar saaledes en længde- 

 udstrækning fra nord mod syd af omkring 7 norske mil med en 

 gjennemsnitlig brede af omkring 3 mil. 



Den lier frembrydende granitiske bjergart viser i regelen 

 en stærk fremtrædende graaligbvid grundfarve. Den dannes af 

 hvidlig ortboklas, gjennemsigtig kvarts og sort magnesiaglimmer. 

 Grlimmeren findes oftest samlet i større og mindre flag og som 

 saadanne enten stribevis eller mere uregelmæssig fordelte om i 

 grundmassen. 



Kjølgraniten stiger langs vestranden hyppigst op i nøgne 

 og stejle fjeldvægge. Højfj eldet afsluttes her sjeldnere i spidser 

 og tinder, hyppigst derimod i mere mildt formede koller og 

 bølgeformige rygge. 



Bjergarten træder kuns sjeldnere frem som renere granit — i 

 regelen er den at paavise i en bestemt fremtrædende parallel- 

 struktur, og ikke saa sjeldent gaar den over til renere gneis. 



Efter profilridset fig. 2 træder Kjølgraniten frem over det 

 omkring 1600 fod høje fjelddrag, der stiger op mellem Makejdet 

 og Sagelvdal. Over fjeldhøjden her er graniten temmelig 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 15 



