226 Saltens geologi. 



gneisartet og gjennemsættes typpig af kvartslejer af indtil 1 

 fods mægtighed. 



Langs granitfeltets vestside bry der den massive bjergart 

 frem af glimmerskifergruppen, bvis lagrækker her i regelen viser 

 en strøgretning parallel granitdragets grændselinje med et oftest 

 stejlt til vertikalt fald — snart fra graniten men ogsaa med 

 indskyden ind under denne. 



Langs den sydligst fremspringende granitiske kile ved 

 Ankilvandet skyder saaledes glimmerskifer ved vestsiden med 

 stejlt østligt fald ind under graniten. Fra Ankilvandet stiger 

 graniten i stejle styrtninger op til en højde af mellem 2 à 3000 

 fod. Men allerede nede fra våndet sees en brem af skiferlag 

 over fjeldmassens bøjeste parti at ligge over graniten. Grændsen 

 mellem granit og skifer er ber klart aftegnet. Stiger man op 

 over højfjeldet, saa finder man ber disse øverste skiferpartier 

 dannede af glimmerskifer og kvartsitisk skifer, der ber viser en 

 nord-sydlig strøgretning med østligt fald. Disse lagrækker til- 

 liører "Bntagelig Tromsø glimmerskifergruppe ^), og i saa tilfælde 

 stikker graniten altsaa ber frem som et mægtigt leje inden 

 glimmerskiferen. 



Grlimmerskiferens lagstilling synes i det bele og store at 

 bøje sig efter granitdragets grændselinjer. Dette forhold kan 

 synes at skulle støtte en forudsætning om Kjølgranitens erup- 

 tive oprindelse. Paa den anden side er der imidlertid ogsaa 

 forskjellige forholde at aflæse, der kunne pege hen paa at den 

 inden skifergruppen raadende lagstilling ikke kan være at til- 

 skrive frembrudet af eruptionsmasser. Disse forholde er nær- 

 mere omhandlede paa et andet sted^), hvortu der i saa hen- 

 seende her skal henvises. Ligesom der saaledes paa den ene 

 side af den langs granitsdragets grændsestrøg raadende lagstilling 



*) Forholdet i saa henseende vil dog først kunne udredes med fuld be- 



stemthed ved at udstrække undersøgelserne ind over svensk Lapraark. 

 a') „Saltens Orografi". 



