E. Münster. 269 



I den oprindelige Sten maa som en Følge af Sagens Natur 

 være tilstede alle de Dele, der repræsentere det udskilte 

 Metal. Kunde man med ligesaastor Sikkerhed paastaa, at det 

 samme var Tilfældet med Delene m og m^, maatte Følgen 

 heraf blive, at det Svovlmetal, som var bleven siddende ved 

 det uddragne Metal, tavde en fra r forskjellig Sammensætning 

 og navnlig var fattigere paa Kobber; tbi paa den Maade, paa 

 bvilken Beregningen er foretaget, vil, livis en ringere Kobber- 

 gebalt skulde være fortaanden i det det regulinske Metal led- 

 sagende Svovlmetal, dette Tilfælde bave til Følge, at det 

 regulinske Metal selv tilsyneladende faar en for ringe Glebalt 

 deraf. For at komme paa det Rene med, hvorledes Sagen 

 egentlig forbolder sig, bliver det nødvendigt at drøfte for- 

 skjellige Muligbeder. 



Før er bleven paapeget, at Residuet muligens kunde inde- 

 bolde en ringe Mængde metallisk Kobber, der ikke var saa- 

 ledes indvævet med Jern, at det kunde tiltrækkes af Magneten. 

 Lad os antage, at den hele ved Analysen erholdte Kobber- 

 mængde er fri metallisk. I dette Fald vil det Svovl, som 

 kommer til at staa til de øvrige Metallers Raadigbed, forøges. 

 Jernet faar dog derved ikke en saa stor Mængde, at det kan 

 optræde i en bøiere Svovlforbindelse end enkelt Svovljern. Tbi 

 trække vi ifra den Svovlmængde, der forudsattes at tilhøre 

 Svovlkobberet, nemlig 0.90, og lægger til 31.71, som før beregnet 

 tilkom Jernet, erholdes 32.61. Men 57.57 Jern behøver 32.90 

 for at danne enkelt Svovljern. Lad os endvidere antage, at i 

 m^^ er alt frit metallisk Kobber, som paa Grund af Adhæsionen 

 var bleven hængende igjen ved m, kommet væk. Ved m kan 

 dog ikke samme Supposition være gjeldende, da den større 

 Svovlgehalt i denne i Sammenligning med den i m-^ viser, at 

 noget af Residuet og følgelig noget af dets Kobber maa være 

 blevet hængende ved. Lad os sætte, at der til Svovlmængden 

 5.59 (Tab. I m) ikke svarer 0.60 Kobber, men blot Halvparten. 

 I den oprindelige Sten (Tab. I s) derimod maa der naturligvis 



