E- Münster. 271 



saa ganske underordnet, vil ogsaa de Dele af de udskilte 

 Kobber- og Koboltpartikler, som ikke ere opslugte af Jernet, 

 besidde en bøi Grad af Lidenbed. Uagtet Kobberet er en dia- 

 magnetisk Substants, vil det dog under Tilstedeværelsen af saa- 

 meget Jern ganske vist blive saa jernboldigt, at det tiltrækkes 

 af Magneten, om end svagt. Kobolten er jo selv et para- 

 magnetisk Legeme. Ved Uddragningen med Magneten af den 

 pulveriserte Sten følge de paramagnetiske Dele med. Af disse 

 vil kun de fineste Partikler besmitte Papiret, bvorpaa Opera- 

 tionen foretages, og Fingrene, naar man ved deres Hjælp skal 

 befri Magneten for det medtagne Pulver. Da nu det fineste 

 Pulver forboldsvis vil være rigere paa Kobber og Kobolt end 

 den øvrige Del af Pulveret, saa forklares herved, at den mag- 

 netiske Del m er bleven fattigere paa Kobber og Kobolt med 

 Hensyn paa det deri indeboldte frie Metal, fordi forboldsvis en 

 større Del af disse Metaller end af de øvrige er gaaet tabt. 

 Ved Vadskningen med Alkohol tabtes end yderligere noget af 

 det fineste Pulver. Det fri Metal, som indeholdes i m^^, maa 

 saaledes være bleven end kobber fattigere. JEn saadan Antagelse 

 er ogsaa i fuldkommen Harmoni med Resultaterne af den Be- 

 regning, der blev anstillet for at finde det Tab, der var for- 

 aarsaget ved den magnetiske Uddragningsproces. 



Efter Foumet har i Rækken af Metallerne Cu, Fe, Sn, 

 Zn, Pb, Ag, Sb og As Kobberet den stærkeste og Arsen den 

 svageste Foreningsevne (Affinitet) til Svovl. Hos de øvrige 

 Metaller af denne E-ække er Foreningsevnen til Svovl desto 

 stærkere, jo nærmere de staa Kobberet. Lad os se, hvorledes 

 Forholdet stuler sig hos Stenen No. 32 imellem den Del Metal, 

 der er bleven i Forbindelse med Svovl, og den Del, som er 

 bleven udskilt. Af Tabellerne I og HI finde vi af de Data, 

 der ere uddragne af Analyserne Aa (s og r), følgende Bestem- 

 melser : 



