286 Om Hytteproduktet, Sten» 



Procent. Dette viste sig før Glødningen og Veiningen i liøi 

 Grrad at blive tiltrukken af Magneten. Efter Glødningen 

 fandtes af det Gram Stenpulver, livoraf forøvrigt kun Svovlet 

 bestemtes, 0.0984 og af det andet Gram 0.1003 Gram Residuum, 

 i Middel som anført 9.94 Procent. Det 0.0984 Gram vægtige 

 Residuum lod sig med stor Letlied opløse i opkedet Saltsyre, 

 og den dannede klare Opløsning efterlod efter dens Inddamp- 

 ning til Tørbed 1.3 Milligram Kiselsyre. Filtratet fra Kisel- 

 syren bundfældtes med Ammoniak, efterat der iforveien var det 

 tilsat i opbedet Tilstand lidt rygende Salpetersyre, og erholdtes 

 0.0975 Jernoxyd, der tilsammen med 0.0013 Kiselsyre giver 

 0.0988, blot 0.4 Milligram mere, end man erholdt umiddelbart 

 af det glødede Residuum. En anden Portion Residuum veiede, 

 efterat være ophedet til noget over 100 Grader, 0.1913 Gram. 

 Det glødedes under Luftens Adgang, indtil en konstant Vægt 

 erholdtes, der var 0.1950. Man ser at en Vægtforøgelse har 

 fundet Sted, men dog ikke i den Grad, at man kau antage, at 

 Residuet foruden Kiselsyre — antagelig 0.0025 — blot bestod 

 af PeO FogOg, thi da skulde man have erholdt 0.1978 Gram. 



Det synes heraf med høi Grad af Yished at følge, at det 

 er det i Stenen indlemmede jernoxydulholdige Legeme, der 

 fremkalder dens Paramagnetisme. 



Denne Sten fra Kaaf jorden er dog ikke enestaaende i saa 

 Henseende. I No. 36 Blysten Altenau fandtes i 1 Gram 

 0.2137 Gram Residuum, der før Glødningen viste sig temmelig 

 stærk magnetisk. Det behandledes og forholdt sig paa samme 

 Maade som No. 8. Kiselsyregehalten var 2.7 Milligram og Jern- 

 oxydet veiede 0.2149 Gram. Da 0.2149 + 0.0027 er lig 0.2176, 

 saaledes 3.9 Milligram større end det umiddelbart erholdte 

 Residuum, saa har dette endnu indeholdt noget Jernoxydul. 



I Raastenene No. 17, 18 og 19 fandtes respektive 3.71, 

 4.38 og 3.42 Procent Residuum, hvoraf det tilhørende No. 17 

 og No. 19 viste sig før Glødningen meget stærk paramagnetisk. 

 En Undersøgelse af Residuet fra No. 18 i saa Henseende 



