E. Münster. 287 



forsømtes. Alle 3 B,esiduer oplaste sig med Lethed i ophedet 

 Saltsyre til en klar Yædske. 



Jeg er forvisset om, at nogen Forvexling af udekompoueret 

 Stenpidver og E.esiduum ikke har fandet Sted. Det sidste bliver 

 liggende rolig paa Bunden af Bægerglasset — om man i et 

 saadant foretager Dekompositionen — uden at fremkalde nogen 

 Udvikling af Gas, imedens det egentlige Stenpulver er i en 

 nophørlig Bevægelse, indtil det bliver dekomponeret. Hvad der 

 foranlediger disse Bemærkninger, er det, at man i de metal- 

 lurgiske Læreboger og andre Skrifter, hvor Analyser af Sten 

 ere anførte, sjelden vil se angivet noget Residuum eller Slag 

 som Bestanddel af Stenen, og at, hvis saadan Bestanddel er 

 angivet, dens Mængde da er meget ringe. Dette beviser dog 

 ikke, at de Stene, hvis Sammensætning man har bestemt, har 

 været ganske eller mestendels fri for indlemmede oxydiske 

 Substantser, men blot at vedkommende Kemiker ikke har faat 

 noget eller kun et meget lidet B-esiduum. Men dettes Størrelse 

 er af hængig af Dekompositionsmethoden. Anvender man Konge- 

 vand eller chlorsurt Kali og Saltsyre, antager jeg forvist, at 

 man i de allerfleste Tilfælde vil faa Alt fuldstændig opløst 

 med Undtagelse af lidt Svovl. Rimeligvis har man benyttet 

 en af disse to Methoder, og ikke chlorsurt Kali og Salpeter- 

 syre, som jeg har anvendt. 



Uagtet der ved Udførelsen af de fleste af de i denne 

 Afhandling anførte Analyser, er fundet et ikke ubetydeligt 

 Besiduum (Slag), saa tvivler jeg dog ikke paa, at det i mange 

 TiKælde er fundet for lidet. Bestaar den i Stenen indlem- 

 mede Surstofforbindelse hovedsaglig af Jernoxyd og Jern^ 

 oxydul, saa kan det ikke forundre os, at nogen Del af den 

 er bleven opLøst. Analyserne selv synes at bekræfte dette. 

 Betragte vi Summen af Analyserne Aa, Ab og D, der 

 er for: 



