288 Om Hytteproduktet, Sten. 



(r) (s) (m) 



Aa . 98.88 98.51 98.43 

 Ab . 99.41 98.94 97.79 ' 

 D . 100.21 99.64 98.92 



saa ser man, at den er størst ved Analyserne (r) — den ud- 

 skilte Svovlforbindelse — lidt mindre ved Analyserne (s) — 

 det oprindelige Stenpnlver — og mindst ved Analyserne (m) — 

 den magnetiske Del. Ligedan har af Analyserne E, Sporsten 

 Røros, (r) — Residuet fra Magnetuddragningen — en større 

 Sum end (m) — den magnetiske Del. Jeg forklarer dette 

 Forhold saaledes. I Stenen har der været fordelt en oxydisk 

 Substants, hovedsagelig bestaaende af Jernets Oxyder, men af 

 ulige Sammensætning. Paa et Sted har der blot været Oxyd 

 eller stærkt basisk Silikat, paa et andet en Forbindelse af 

 Oxyd og Oxydul. Ved AdskiUelsen ved Hjælp af Magneten 

 fulgte med denne saavel de paramagnetiske Metaller, , som de 

 paramagnetiske oxydulholdige Dele, imedens Oxydet blev lig- 

 gende tilbage. Yed Dekompositionen er det sandsynligt, at der 

 blev mere opløst af de oxydulholdige Dele end af Oxydet. Det 

 Jern, som Analyserne angiver, har saaledes almindelig et tre- 

 dobbelt Udspring, nemlig dels ifra det metalliske Jern, dels 

 ifra Jernsulfuretet og dels endelig fra Jernets Oxyder. Men 

 da man ikke ved, hvormeget der kommer paa de sidstes Konto, 

 saa har man ikke kunnet tage noget Hensyn dertil, men be- 

 tragtet alt Jern som tilhørende en Ekkesurstofforbindelse. Da 

 saaledes det Surstof, der tilhører Oxydet, ikke veies med, bliver 

 Analysens Sum mindre, end den skulde være, og det er klart, 

 at ved Udførelsen af de Analyser, hvor mest af Jernets 

 Oxyder opløses, vil man ogsaa faa mindst Sum eller mest 

 Tab. 



Analyserne Fa og Fb ere foretagne af samme Material. 

 Deri er fundet: 



