E. Münster. 291 



Analyser viser sig at være forhaanden mere end tilstrækkelig 

 til at danne enkelt Svovljern, end at det skriver sig fra den i 

 Stenen indlemmede Slag. Er denne Supposition rigtig, saa finder 

 man, at Svovlmængderne i de 3 første Analyser 27.93, 31.40 

 og 34.13 behøver respektive 48.88, 54.95 og 59.73 Jern for at 

 danne FeS. Der bliver altsaa tilbage af Jern som tilhørende 

 Slaggen 8.53, 4.49 og 2.99. Antages endvidere, at dette Jern 

 var i Slaggen som Jernoxydul, saa maa desforuden den tilsva- 

 rende Mængde Surstof tillægges, der er f af Jernets Yægt, 

 nemlig: 2.44, 1.28 og 0.85, og' det opløste Jernoxydul bliver 

 10.97, 5.77 og 3.84. De corrigerte Analyser faas derfor 

 saaledes : 



Sum 98.87 99.02 98.92 98.91 



Analysen Gr af den søileformig afsondrede Skjærsten viser 

 intet Tab, men derimod et ganske lidet Overskud. Antagelig 

 har i denne Sten oxydisk Jern ikke været indblandet. Dette 

 er saameget mere sandsynligt, som dens stængelformige Af- 

 sondring og Indlemmelse i Nasen synes at tyde paa, at den i 

 længere Tid har været i glødende Tilstand. Sandsynligvis have 

 Oxydeme, om de oprindelig have været tilstede, derved faat 

 Tid til at dekomponere sig til Svovlsyrling, der er gaat væk, 

 og til Metal, der er bleven optaget af Svovlforbindelsen. 



Sammenholder man, hvad her er udtalt i Anledning af 

 Residuumgehalten i flere af de i denne Afhandling anførte 

 Analyser, med Stenenes før beviste paramagnetiske Egenskaber, 

 saa synes det at fremgaa med høi Grad af Sandsynlighed, at 

 Jernets Oxyder er en af Stenenes stadigste Bestanddele, om 

 end deres Mængde kan være meget ringe, som i de paa Kobber 

 rige men paa Jern fattige Kobberstene. 



