Karl Pettersen. 379 



gneisgranit ofte saa karakteristiske former. De ligge i række 

 med Stedtinden langs den sydlige side af et omkring 1000' 

 højt liggende fjeldskar, der fra bunden af Stedfjord skjær sig 

 under Stedtinden over til gaarden Tauselv i Efjord. 



y ed bunden af Stedfjord skraaner fjeldmassen ned mod et 

 omkring 1000' bøjt stikkende skarp ryg — hvorover en sær- 

 deles vanskelig overgang mellem de ombandlede fjorde. Længer 

 ud vestover stiger fra halvøen frem en række fjeldtinder, ogsaa 

 her ofte med de for gneisgraniten saa ejendommelige former. 

 Mellem disse kunne mærkes i>rækken fra øst mod vest : Kobnes- 

 tinderne, LiUe-Tinden og Kuhornet. Disse toppe naa neppe 

 højere op end omkring 2000'. 



Fra bunden af Efjord langs dens nordlige eller nordostlige 

 side ud imod Forsaa rejser sig en lavere fjeldryg, der skiller 

 meUem Efjord og det lille dalføre, der munder ud ved Forsaa, 

 hvori det fornævnte Skodvand. Dette drag er ved et bredt 

 skar skilt fra det liøjere fjeldparti om bunden, der her afsluttes 

 ved Bottenfjeldet (1794'). Bottenfjeldet styrter ned mod den 

 øvre ende af Skodvand (485') der gjennem Melkvand har afløb 

 tu Forsaavand og derigjennom til Efjord. 



Paa den lille fremspringende halvø mellem den lille Tys- 

 fjord og Mandfjord naar Nestinden den største højde med 

 omkring 3000'. 



b. ' Sagelvdalens og Foldens drag. 



Dette strækker sig med de forhen angivne grændselinjer 

 fra Grundfjord mod nord til Ankils våndene og Strømsvandet 

 mod syd, idet det dog her i denne sin sydligste del skyder sig 

 i en smal, omtrent 2 mil lang kile frem vestenfor Kjøldragets 

 tredie hovedparti (Sulitelmadraget). Denne afdeling er, alene 

 med undtagelse af et smalere skiferbælte og nogle mindre skifer- 

 striber om de indre sidefjorde til Sørfolden forøvrigt bygget 

 af granit. 



