H. Geelmuyden. 439 



Nogen Sammenligning mellem forskjellige Himmellegemer, 

 selv om de bevæge sig om den samme Sol, kan ikke an- 

 stilles paa denne Maade, da det er meget muligt, endog sand- 

 synligt, at de forskjellige Planeters Evne til at tilgodegjøre den 

 fra Solen udstraalede Varme er meget forskjellig;' det er vel især 

 Atmosfærerne, som i saa Henseende spille en Eolle. Derimod 

 er det fuldt berettiget at integrere ovennævnte Udtryk for at 

 finde den Varmemængde, som et og samme Himmellegeme 

 modtager i en endelig Tid. For kortere Tider gjelder dette 

 utvivlsomt; for særdeles lange" Tider bliver det mere usikkert, 

 thi selv om man i et langt Tidsrum kunde forudsætte Solens 

 Udstraalingsevne uforandret, er det ikke sagt, at det samme 

 kan siges om Planetens Evne til at optage Varmen i sig; 

 skal man f. Ex. gaa tilbage i Tiden for Jordens Vedkom- 

 mende, saa vil man vel tilsidst træffe paa et Øieblik, da 

 Jordens egen indre Varme har havt en mærkbar Indflydelse 

 paa dens Overflades fysiske BeskafiPenhed, noget som den 

 nu ikke kan siges at have. Hvor man i saa Henseende 

 skal sætte Grændsen, eller hvor langt man kan gaa, uden 

 at Varmeconstanten ophører at være uforanderlig med Tiden, 

 er naturligvis umuligt at afgjøre; det faar bero paa et Skjøn 

 eller rettere sagt paa en vilkaarlig Antagelse. 



For at integrere — kan man benytte den 2den Keplerske 



Lov, at Fladehastigheden er constant. Betegner u den sande 

 Anomali eller Kadius vectors Vinkel med Axen, regnet fra 

 Perihel, saa er den dobbelte Fladehastighed 



r^ dttt = h\/p 



hvor p er Keglesnittets halve Parameter, h en for alle om 

 Solen gaaende Himmellegemer constant Størrelse, den saa- 

 kaldte Gravitationsconstant. Strengt taget skulde der under 

 Rodtegnet være tilføiet Factoren 1 + w, hvor m er Planetens 

 Masse udtrykt som Brøkdel af Solens; men for alle Plane- 



29* 



