440 Om den Varmemængde, som et Himmellegeme modtager fra Solen. 



terne og endnu mere for Kometerne er denne Factor saa 

 lidet forskjellig fra 1, at den her kan betragtes som gaaende 

 ind i Constanten k. 



Denne Ligning giver altsaa — = — -, hvoraf naar Ti- 



'^ k]/p 



den antages at begynde, idet Himmellegemet er i Perihel, 



't df ** _ ^ /"IX 



7-2 ~ T m X— ~ -, -t r—n- o\ \^' 



I 



k}/p kl/a(l-e^) 

 naar a er Middelafstanden fra Solen (den halve Storaxe) og 

 € Banens Excentricitet. Dette er altsaa Udtrykket for den i 

 Tiden t modtagne Varmemængde; den er ligefrem propor- 

 tional med den af Radius vector gjennemløbne Vinkel. Jorden 

 modtager f. Ex. lige megen Varme i Sommerhalvaaret og i 

 Vinterhalvaaret, uagtet det første er næsten 8 Dage længere 

 end det sidste. 



Den under et helt Omløb (T) modtagne Varmemængde 

 V tindes ved at sætte w = 2;r ; da efter den 3die Keplerske 



2;r ^ 

 Lov T= -j- .«^, saa bliver 



" ^-^ ^ ....(2) 



Paa Grund af de gjensidige Perturbationer har enhver 

 Planets eller Komets Bane foranderlige Elementer; kun 

 Middelafstanden og følgelig ogsaa Omløbstiden er fri for 

 seculære Perturbationer ved Hovedplaneterne. Udtrykket for 

 F indeholder altsaa ingen anden foranderlig Størrelse end 

 Excentriciteten ; naar denne under Integrationen i Lign. (1) 

 blev betragtet som uafhængig af Tiden^ saa er derved ingen 

 mærkbar Feil begaaet, saalænge man kun søger Varme- 

 mængden for en kortere Tid f. Ex. Omløbstiden ; thi ved alle 

 Planeterne foregaar Excentricitetens Forandring meget lang- 

 somt. Selv for uranus og Neptun, hvis Omløbstider ere 84 

 og 164 Aar, gjelder dette, da deres Excentriciteter tilfældigvis 

 forandre sig endnu langsommere end de øvrige Planeters. 



