H. Geelmuyden. 441 



Den i Løbet af Omløbstiden modtagne Varmemængde er 

 altsaa foranderlig paa den Maade, at den er desto større, jo 

 større Excentriciteten er; den cirkelformige Bane er altsaa i 

 saa Henseende den mindst fordelagtige. (Da Ellipsens lille 



Halvaxe h = a |/"l — e^, saa kan man ogsaa sætte F under 



T 



Formen —r , eller den aarlige Varme er omvendt proportional 



med den lille Axe, saalænge den store er uforandret). I 

 hvilken Grad Excentricitetsforandringen virker, sees ved at 

 differentiere Lign. (2), nemlig 



^^ T ede 



*" "^ «2 • (1-^2)1 



altsaa Forholdet mellem Forandringen og Varmemængden 



selv 



dV ede 



(3) 



F 1—^2 



Anvendes dette paa Jorden, saa er, som bekjendt, Jord- 

 banens Excentricttet for Tiden aftagende, hvoraf følger, at 

 Jorden Aar for Aar modtager mindre Varme fra 

 Solen. Indsættes Talværdierne for e og de, kan man finde 

 bvormeget (eller, om man hellere vil, hvor lidet) dette be- 

 løber sig til. Ifølge Le Verriers Undersøgelser (Annales de 

 l'Observatoire de Paris, Tome XI) er 



e = 0.0167727 — 0.000 000 4271 i — 0.000 000 000 0137 i« 

 hvor t betyder Aarstallet minus 1850; altsaa 



d,e = — 0.000 000 4271 — 0.000 000 000 0274 1. 

 For Tiden er altsaa <i^ = — 0.000 000 428 om Aaret, hvoraf 



^= — 0.000 000 00 718. 



Det er altsaa kun en yderst ringe Del af sin egen Værdi, 

 som den aarlige Varmemængde taber for hvert Aar ; men det 

 maa erindres, at Tabet for det første er stigende (da Excen- 

 tricitetsforandringen er tiltagende) og for det andet, at det 

 dynger sig sammen i Tidens Løb; det er ikke en Formind- 



