Spor etter Istiden i Chile. '^91 



om det var fast Fjeld eller ei. Paa Tilbagereisen forsvandt 

 dog hver Tvivl, da jeg ved Morænens Fod saa en rivende 

 og vaudrig Bæk vælde frem ligesom ved »Ojo de agna«. 

 Morænens Overflade er meget ujevn, og fuld af Fordybninger, 

 der dannes af Sandflader, som den forhen omtalte. Ved sin 

 øvre Ende afspærrer Morænen en Indsø, hvis Længde, seet 

 med Kikkert i en Fjerdingveis Afstand, jeg beregner til en 

 anden Fjerding. Ved Søens øvre Ende saaes et Dalføre, 

 forholdsvis fladt og fyldt med Sne ligetil Søens Bred. Dog 

 var der ingen Gletscher, saavidt jeg kunde se. 



Første Morænes Høide over Havet efter 2 Maalinger 

 ottetusinde, tohundrede Fod (8200'), den anden ottetusinde, 

 ottehundrede Fod (8800'). 



Fra Toppen af den anden Moræne dreier Veien ind i en 

 Sidedal, hvor vi i et betydeligt høiere Niveau, endnu passe- 

 rede en mægtig Eudemoræne. Denne Sidedal havde forresten 

 lidet Sne og Veiens høieste Punkt, 12,400 Fod over Havet^ 

 er om Høsten ganske snefrit. 



Paa den Arjentinske Side passerede vi i 10,000 Fods 

 Høide over Havet en Moræne, der paa sin øvre Side var 100 

 Fod, og paa sin nedre Side 400 Fod over Dalbunden. Denne 

 Moræne kaldes »Para millo del Inea«. 



Paa 7500 Fods Høide ligger »El Para millo de Los Vacas«, 

 rimeligvis ogsaa en Endemoræne af 600 Fods Høide. 



Fra dette Punkt og til Uspallata, 6300 Fod over Havet, 

 kunde jeg ingen Moræne se. Mellem Uspallata og Mendoza 

 er Elveleiet saa uveisomt, at Veien er lagt tværs over en 

 9600' høi Bjergkjæde, der er adskilt fra den egentlige Cordil- 

 lera, og saaledes ogsaa fra dens Snemasser. Om der i Elve- 

 leiet mellem Uspallata og Mendoza tindes Moræner, vides 

 altsaa ikke. 



I Peru og Bolivia har jeg ogsaa for nogle Aar siden 

 havt Anledning til at passere Cordillererne fra Tacna over 

 Corocoro og »La Paz« til de tropiske Lavlande paa den øst- 



19* 



