318 Jac. G. Otto. 



Af Tabellen synes at fremgaa, at den sp. Dreining for 

 Pankreaspepton tiltager med Opløsningens Fortynding, et 

 Eesultat, hvortil ogsaa forresten Pohl er kommen. Mavepep- 

 tonens sp. Dreining er efter Hofmeisier^) — 63.5, efter Pohl 

 fra — 61 til — 65. Omendskjønt altsaa de forskjellige Be- 

 stemmelser ikke giver særdeles overensstemmende Resultater, 

 taler de heller ikke mod Identiteten af de omhandlede Pep- 

 toner; tværtimod leverer de før et Bevis derfor og staar i 

 ethvert Fald i Strid med Bechamps Angivelser. Men jeg læg- 

 ger som sagt af de oven anførte Grunde ingen særdeles stor 

 Vægt paa disse Bestemmelser, saalænge Peptonopløsningens 

 Gehalt ikke kan faststilles paa en mere tilfredsstillende Maade; 

 dog er jeg tilhøielig til ifølge hele denne Undersøgelse 

 at an tage, at Mave- og Pankreaspepton er identiske, og saa 

 meget er i alle Fald sikkert, at nogen fundamental P'orskjel 

 mellem dem ikke existerer ; alle Kjendsgjerninger taler 

 derimod. 



Antipepton. 



Efter Kühne-) skal den ved Pankreasfordølelsen dannede 

 Pepton ved videre Trypsinindvirkning dekomponeres til et 

 eiendommeligt Stof, Antipepton samt Leucin, Tyrosin o, s. v. 

 Da videre Angivelser over denne Substants ikke existerer-^) 

 har jeg trukket det iud i min Undersøgelseskreds, saameget 

 hellere som den jo paa en vis Maa.Ie skal danne Endepro- 

 duktet af den normale Trypsinfordøielse, idet den først ved 

 Forraadnelse skal dekomponeres videre. 



Ved Fremstillingen af Antipepton var det først og fremst 

 nødvendigt at fortsa^.tte Fordøielsen i længere Tid uden at 



') Zeitschr. f physiol. Chem., Btl. 4, P. 272. 

 -) Verhaudl. der naturhist. Vereins zu Heidelberg, N. F. I. P. 196 

 ■■') Kühnes og Ciiitteadens før citerede Arbeide er som sagt udkommen 

 efter Afskitningen af disse Undorsøgelser. 



