Bidrag til de norske kyststrøgs geologi. 323 



ligesom den ogsaa i orografisk som i geologisk henseende 

 er nærmere knyttet til øgruppen end til fastlandsstrøgene. 



Fra halvøens nordlige side skjærer den 17 km. lange Øx- 

 fjord sig ind i lige sydlig retning og fra bunden af samme 

 fører et kort ejdefar — Øxfjordejdet med en kulmination af 

 omkring 120 m, over til gaarden Tappeluft ved Langfjord. 

 Fra halvøens nordvestlige side skjærer Bergsfjord sig ind i 

 sydsydvestlig retning gjeiinem en længde af 22 km. Fra 

 Bergsfjordens ind erste bund fører et fjeldskar med en kul- 

 mination af omkring 250 m. over til et kort dalføre, der 

 munder ud i Jøkelfjord. Denne sidste skjær sig fra Kvæn- 

 angen ind gjennem halvøens fjeldmasse gjennem et løb af 

 omkring 17 km. i øst-nordostlig retning. / 



Gjennem disse forskjellige indskjæringer er halvøens 

 fjeldmasse udsondret i trende mere selvstændige fjeldpartier, 

 nemlig: 



a. Langfjorddraget — østenfor Øxfjord, 



ß. Centralpartiet mellem Øxfjord og Bergsfjord. 



y. Kvænangsdraget — vestenfor Bergsfjord. 



Langfjorddraget, der indtager et fladerum af omkring 3 

 norske kv. mil (382 Q km.) er i det hele mere mildt og 

 ensformig bygget. Efter kystlinjerne mangler her ganske 

 enhver dybere indskjæring af fjorde eller fjordlignende 

 bugter. 



Centralpartiet danner derimod et højt og et af de mere 

 vildt byggede fjeldpartier inden det nordlige Norge. Fra 

 sammes nordlige side skjærer et par smaafjorde nemlig Nufs- 

 fjord og Ulfsfjord sig ind i lige nord-sydlig retning. Langs 

 den vestlige side og indover langs efter Bergsfjord udmunder 

 forskjellige korte dalfører, der skyde sig frem mellem stejle, 

 til næsten lodrette fjeldvæge med rækker af ofte ejendomme- 

 lig formede tinder. Indad afsluttes disse dalfører oftest som 

 udprægede botndale og afstænges her ved stejlt faldende 

 endevægge, der højere op gaa over i stærkt stigende høifjelds- 



21* 



