334 Karl Pettersen. 



I Centralpartiets afhæng mod Altejdets vestlige side fra 

 dalbunden op til en højde over havfladen af omkring 320 m. 

 optræder lagrækker af i petrografisk henseende mindre ty- 

 pisk udprægede skifere med indlejninger af krystallinisk 

 kalksten. Disse indlejninger synes nærmest at pege hen 

 paa, at lagrækkerne her tilhøre Tromsø glimmerskifergruppe. 

 Højere op afløses de af Centralpartiets gabbromasser. ' 



;>/. G a b b r 



danner halvøens stærkest fremtrædende og ogsaa i orografisk 

 henseende mest betegnende geologiske bygningsled. Efter 

 Langsfjorddraget bryder gabbroen frem paa forskjellige ste- 

 der i mindrelmere isoleret udskilte partier, men stikker des- 

 foruden ogsaa paa flere steder frem mere underordnet inden 

 gneisafdelingen eller i veksling med gneisen. Over Central- 

 partiet, og efter Kvjrnangsdraget bygger den derimod et 

 større sammenhængende, forøvrigt ved et 800' (251 m.) højt- 

 liggende fjeldskar i tvende hovedpartier udskilt felt. Gab- 

 broen taarner sig her op til omkring 3000' (941 m.) høje 

 fjeldpartier, der ere prægede af den samme vildhed i de 

 ydre former, der i saa høj grad karakteriserer flerheden af 

 de af gabbroartede massiver hyggede strøg inden det nord- 

 lige Norge. 



Fra Bergshalvøens gabbrofelt har 9 forskjellige prøve- 

 stufFer været underkastet en mikroskopisk analyse af Am. 

 Helland og er resultatet deraf fremlagt i Tromsø museums 

 aarshefter I, (1878). Af disse betegnes afhandlingens no. 1 

 (fra Øxfjord), ligesom no. 5 fra Sildspelen som olivin-gabbro, 

 no. 6 fra Jøkelijordbunden som gabbro, no. 11 (fra Jøkelfjord- 

 bunden) og no. 12 (fra Bergsfjord) som hornblendeførende 

 diahas, ro. 13 og 14 (fra Sildspelen) samt no. 16 (fra Tret- 

 tingnes paa Silden) som diorit og endelig no. 15 (fra Marø) 

 som diallagforende amfibolit. Det vil heraf fremgaa, at den 

 massive bergart inden grændsestrøgene mod gneisen i rege- 



