336 Karl Pettersen. 



hornblendeførende diabas som i den diallagførende amfi- 

 bolit. 



Saaledes som forholdet efter den her leverede fremstil- 

 ling opfattes af Lang, stiller sagen sig vistnok langt simplere 

 og mere naturlig, idet de mange her optrædende i systema- 

 tisk henseende saa forskjelligartede species som sekundære 

 afændringer føres tilbage ti! en enkelt mere oprindelig hoved- 

 form. Det gjælder imidlertid her at føre beviset for disse 

 afændringsformers sekundære oprindelse, men et saadant 

 foreligger neppe for tiden. Tvertimod synes saa- 

 ledes de dioritiske afændriudsformer efter Sildens sydostlige 

 hjørne ligesom ogsaa den paa Marø optrædende amfibolit 

 ligesaasnart at maatte være at opfatte som en mere oprinde- 

 lig afændringsform. Navnlig gjælder dette det sidstnævnte 

 sted, hvor stenen i ret anseelig mægtighed optræder i over- 

 lejningsforhold til gneisen og her danner en storkorning og 

 overalt temmelig ensartet bergart, i hvilken hornblenden op- 

 træder næsten eneraadende. I henhold til Hellands beskri- 

 velse danner den omkring 90 pCt. af bergartens masse. 



Grændseforholdene mellem gneisen og gabbroen ere ofte 

 helt ubestemmelige og i grændsestrøgene kunne de paa en 

 vis maade synes at gaa over i hinanden. Skarpere grænd- 

 ser vil her i regelen neppe være at paavise. Petrografiske 

 overgangsformer synes ofte at træde frem, med hensyn til 

 hvilke det i ethvert tilfælde ikke vil være let at afgjøre, 

 hvorvidt de skulle være at henføre til gneisen eller til gab- 

 broen. Disse overgangsled vise fremdeles en mørk grund- 

 farve, den augitiske bestanddel er afløst af hornblende, berg- 

 arten indeholder endvidere glimmer og noget kvarts, og 

 plagioklasen synes efterhaanden i rigere og rigere maalestok 

 at skulle vige for Orthoklasen, indtil man endelig naar frem 

 til den mere bestemte gneis-granit. Overgangsformerne kunne 

 her maaske snarest være at betegne dels som dioritiske dels 

 som syenitartede afændringer. 



