338 Karl Pettersen. 



derfor omvendt være al grund til at drage den slutning, at 

 dioriten her geologisk tilhører gabbrofeltet. Men medens 

 saaledes de med gneisen vekslende dioritiske lag med hen- 

 syn til oprindelse paa engang ere at knytte saavel til gneisen 

 som til gabbroen, vil det dog derfra neppe være berettiget 

 videre at drage den slutning, at gabbrofeltet i sin helhed 

 ligeledes skulde være at henføre til gneisen. Gabbroen op- 

 træder nemlig ber over et saa vidtstrakt omraade og overalt 

 under i det væsentlige saa ensarrede strakturforholde, at det 

 synes nødvendigt at maatte tildele den en fra den krystal- 

 liniske skifer afvigende oprindelse. Den eneste rimelige for- 

 klaringsgrubd vil — saavidt det kan sees — være den, at 

 gab' roen efter grændsestrøgene har afgivet materiale til den 

 sedimentære gneisafdeling. Men i saa tilfælde maa altsaa 

 gabbroen være ældre end gneisen og gneis-graniten. 



b. Stjernø 



har et fladeindhold af 2 n. kv. mil (260 kv. km.). Øen er 

 høj og bjergfuld. De højeste toppe naa en højde af omkring 

 920 m. Den har ikke været underkastet nogen nøjagtigere 

 geologisk undersøgelse og har alene været betraadt paa et 

 par punkter langs den sydlige side og et punkt ved det 

 nordvestlige hjørne. Efter de saaledes gjorte aflæsninger er 

 den bygget af gneisartede lagrækker, der ved den sydostlige 

 side gjennemhrydes af et gabbrofelt, der antagelig herfra 

 skjærer sig tvertover til dens nordlige side. Henimod det syd- 

 vestlige hjørne gaar gneisen over til en gneis-granitisk sten. 

 Ved Nor maudnes paa øens nordvestlige side bygges 

 fjeldgrundeu af lodret staaende lag af en hornblendeskifer, 

 der stryger i retning nv. til so, (140°). Skiferen veksler med 

 lag af grovkornet kalksten. I kalken er paavist krystaller af 

 apatit. Skiferens hornblende er kulsort og glindsende og 

 ligner glandskul. Paa sine steder i skiferens dagflade ligge 



