348 Karl Pettersen. 



af krystallinsk kornet kalksten. Skiferens hornblende er 

 antagelig- iidgaaet fra dioriten, der her bryder frem lige i 

 nærheden. 



At slutte fra den hyppige forekomst af rullestensblokke 

 af grovkornet kalksten, der fra højfjeldet findes ført ned 

 efter fjeldskraaningerne mod Gyfjorddal, er der grund til at 

 forudsætte, at en mægtigere afdeling af til glimmerskifer- 

 gruppen henhørende lagrækker træder frem over højfjelds- 

 partierne mod sammes nordlige afslutning. Keilhau^) steg i 

 sin tid omtrent fra samme strøg op til øens højeste punkt . 

 uden dog her at bemærke kalksten-førende afdelinger. An- 

 tagelig maa saadanne her være overdækkede af sne og is. 



3. Gabbro og diorit 



bygger et anseeligt sammenhængende felt, der indtager det 

 væsentligste af øens store højfjeldsparti. Langs den sydost- 

 lige del af øen træder bergarten frem som en anorthit-gabbro 

 (eukrit) og finder saaledes mest typisk udpræget om Store- 

 Bekkarfjord. Her stiger den dels umiddelbart op fra hav- 

 fladen, brydende frem i stejle til lodrette styrtninger og byg- 

 ger derunder vilde og sønderrevne fjeldpartier med rækker 

 af ejendommelig formede spidser og tinder. Paa andre steder 

 bygges de lavest liggende niveauer af fjeldafhænget af en 

 granatgneis, der under en faldvinkel af fra 45 til 60° skyder 

 ind under gabbroen. 



Gabbroen findes her ofte gjennemsat af gangartede par- 

 tier, sammensat af en rødlig orthoklas indblandet med klum- 

 per af tildels storblodig magnesia-glimmer. Gangstenen fin 

 des ligeledes indsprængt med smaa korn af magnetit (eller 

 titanjernsten). 



Efter øens vestlige side og navnlig efter sammes nord- 



») Gæa 2 B. pg. 274. 



