Bidrag til de uorske kyststrøgs geologi. , 363 



langs lagrækker tilhørende Tromsø glimmerskifer-gruppe, 

 der paa sine steder her læner sig til gabbroen med fald fra 

 samme. 



Sørøens gabbro er i regelen en mørk bergart. Denne 

 har imidlertid ikke været underkastet nogen nærmere mikro- 

 skopisk analyse, og det lader sig saaledes for tiden endnu 

 ikke med bestemthed afgjøre, med hvilket navn den ifølge 

 den gjeldende Systematik kan være at betegne. Der er imid- 

 lertid paa forhaand al sandsynlighed for, at ogsaa her en 

 lignende variabilitet vil tindes trædende frem, som den der 

 tidligere er paavist at være raadende inden Bergshalvøens 

 gabbrofelt. Antagelig staar bergarten her i det hele de 

 dioritiske eller amfibolitiske afændringer, der træder frem 

 efter Bergshalvøen i grænsestrøgene mod gneis-graniten, nær- 

 mere end den mere rent udprægede gabbro. Hornblende 

 danner saaledes i ethvert tilfælde paa forskjellige steder 

 bergartens mest fremtrædende bestanddel. I strøgene om 

 Bredvikbotn optræder denne amfibolitiske bestanddel frem 

 med en ejendommelig stenkulglands, saaledes endog, at be- 

 folkningen derpaa har bygget en formodning om forekomst 

 af stenkul paa Sørøen. Plagioklasen er af en smudsig graa- 

 lig farve og i de mere storkornede afændringer træder den 

 ofte frem med en frisk udpræget tvillingstribning. 



Inden feltets nordlige del optræder i regelløs veksel med 

 den mørke afændring hyppig mer eller mindre mægtige par- 

 tier af en ejendommelig lys bergart, i hvilken en gul plagio- 

 klas danner den helt forherskende bestanddel (med omkring 

 90 %)• Denne afændring er af Helland i hans førnævnte 

 afhandling nærmere beskrevet pag. 1, og der betegnet som 

 en olivin-gabbro. 



Navnlig efter feltets nordlige del mod Sørøsund gaar 

 den mørke dioritiske afændring hyppig over til en udpræget 

 laget dioritskifer. Denne træder saaledes frem efter lange 



