366 Karl Pettersen. 



Den ældre gneis med overgang til kyststrækningens gneis- 

 granit er i ethvert tilfælde intetsteds paavist. 



Massiver henhørende til gabbroens familje ere ikke fundne 

 brydende frem her. At slutte fra en notits hos Everest kan 

 der dog være mulighed, at en mindre afd eling af gabbroartet 

 bryder frem efter øens nordlige del. 



f. og g. Rolfso og Ingø 

 have ikke været undersøgte. 



Kyststrækningens øgruppe i strøget fra Lofoten nordover 

 til Nordkap er i orografisk som i geologisk henseende at 

 udsondre i tvende ret skarpt udskilte hoveddele. Den syd- 

 ligste af disse, der kan betegnes under navnet Nordlands- 

 gruppen, afsluttes mod nord ved øerne i Karlsø præstegjeld 

 og finder her sin naturlige afgrændsning ved det brede 

 Fuglesund mellem Vanø i Karlsø præstegjeld og Arnø i 

 Skjervø præstegjeld. Den nordligste hovedafdeliog, der for- 

 øvrigt indtager et forholdsvis lidet omraade, og dannes af 

 øerne Seilands og Sørøens nordligste halvøformige fremspring 

 samt af Kvalø, Havø, Hjelmesø, Maasø og Magerø, hvortil 

 endvidere vil blive at føje de længst mod nordvest fremstik- 

 keude øer Rolfsø og Ingø, vil blive at betegne under navnet 

 Vest-Finmarhs-gruppen. De mellem disse hovedafdelinger 

 opskydeude øer Arnø og Løkø i Skjervø præstegjeld og end- 

 videre de i denne afhandling omhandlede øer Stjernø, Sei- 

 land og Sørø tilligemed den store Bergsfjordhalvø danner 

 derimod saavel i orografisk som i geologisk henseende et 

 overgangsled mellem Nordlands og Vest-Finmarkens øgrupper. 



I geologisk henseende er Nordlandsgruppen at betegne 

 som et gneis-granitisk felt, idet gneis-granit med de til sam- 

 me knyttede petrografiske afændringsformer paa det nærmeste 

 helt eneraadende her bygger fjeldgrunden. I Vest-Finmarks 



