Bidrag til de norske kj^ststrøgs geologi. 369 



Sørøen danner derimod i flere henseender som et ejen- 

 dommeligt mellemled mellem Bergshalvøen og Seiland paa 

 den ene og mellem disse sidstnævnte strøg og Kvaløen paa 

 den anden side. Igjennem fjorddannelsen staar den Bergs- 

 halvøen nærmere, i enkelte andre formforholde derimod nær- 

 mere Seiland. Sørøens højeste toppe naa neppe over 2500' 

 Ligesom Seiland afsluttes Sørøen mod nord i et stærkt ind- 

 tunget halvøformigt fremspring, der naturligen er at ind- 

 ordne under Vest-Finmarkens øgruppe. 



Medens saaledes Bergshalvø og Stjernø samt Seilands 

 Sørøens sydlige hoveddele paa den ene side i flere henseen- 

 der dann§r overgangsled mellem Nordlands og Vest-Finmarks- 

 gruppen, ere de paa den anden side igjen prægede ved et 

 særligt karakterdrag. Gabbro og diorit, der inden Nordlands- 

 gruppen vistnok kan findes brydende frem, men altid dog i 

 underordnet optræden og i den egentlige Vest-Finmarksgruppe 

 kun højst sparsomt, danner derimod inden de her omhandlede 

 overgan gsstrøg det stærkest fremtrædende bygningsled. Gjen- 

 nem dette tildeles fjeldpartierne her et ydre formpræg, der 

 stikker stærkt af ikke alene mod Nordlandsgruppens afgneis- 

 granit hyggede fjeldformer, men mpd Vest-Finmarkens af 

 gneisen hyggede aasdrag. 



I saa henseende er disse strøg nærmest at knytte til 

 det vidtstrakte, vistnok af petrografisk noget afvigende af- 

 ændringer hyggede landpartier, der fra det indre af Bals- 

 fjorden skyder frem nordover langs Lyngshalvøen, over Kaa- 

 gen, Arnø og Løkø samt over Kvænangstindernes halvø. 



Saaledes seet vil det nordlige Norges kyststrøg natur- 

 ligen lade sig udsondre i følgende 3 større hovedled, nemlig: 



1. Nordlands Icyststrøg 



fra Lofoten nordover til Vanø i Karlsø præstegjeld. 



2. Tromsø kyststrøg. 



Lyngshalvøen, Kaagen, Arnø, Løkø, Kvænangstindernes 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 8 B. ^4 



