Det nordlige Sveriges og Norges Geologi. 13 



tager, et af den skandinaviske Halvøs mere mærkelige Fersk- 

 vandssystemer. 



Den monotone Karakter, hvorunder det skogbevoxte Høj- 

 platean i det hele træder frem fra dets Afslutning mod Lav- 

 landet langs den Bottniske Bugt indtil henimod Storafvan, taber 

 sig her mere. Om Storafvans østlige Botten rejser sig en Række 

 af tildels pittoresk hyggede granitiske Aasdrag og Kupper. De 

 højeste Punkter af disse naa dog antagelig neppe mere end 5 

 à 600' over Storafvans Spejl. Lignende Aasdrag og Koller 

 skyder sig op paa forskjellige Steder langs Storafvan, Udjaur 

 og Hornafvan undertiden mere i Nærheden af disses Bredder, 

 oftest dog i betydelig Afstand, saa disse Vande i Regelen ere 

 omgivne af vidstrakte bølgeformige Flader. 



Først op imod den øvre Ende af Hornafvan og om Sædva 

 begynder den egentlige Højfjeldskarakter at træde bestemtere 

 frem — i Begyndelsen dog endnu noget sporadisk. Mellem 

 Jæggvik ved Hornafvans vestlige Ende og den søndenfor rin- 

 dende Laiselv, der kommer fra Nasafjeldene ved Rigsgrændsen, 

 rejser sig en bred Murvold, hvis Ryg naar op til omkring 2500' 

 (784 m) o. H, eUer 1100 à 1200' højere end Hornafvans Spejl. 

 Denne Ryg skyder vestover ind mod Højfjeldsmasserne op mod 

 den norske Grændse, mens der fra sammes østlige Afslutning 

 rejser sig den isolerede Fjeldtop Peljegaisi, der naar op til en 

 Højde over Havfladen af 3360' (1064 m). Vender man fra 

 denne Højryg Blikket mod Vest og Nordvest, saa mødes det 

 her af det høje isoleret liggende Rebnitsgaisi, der skyder op 

 nordenfor Sædva — mellem dettes Vand og Rebnits-jaur — mens 

 Synet mod Vest stænges af de høje Grrændsefjelde, der her ofte 

 skyde op i alpeformige Tinder snart snedækte snart stejle og 

 nøgne. 



Peljegaisi vil saaledes her være at op fatte som det egent- 

 lige Højfjelds sidste Afslutning mod Øst. Det ligger i en Af- 

 stand af omkring 25 Mil fra den Bottniske Bugt og 17 Mil 

 fra Vesterhavet. 



