64 Worm Müller og- I. Hagen. 



mørke diabetiske Uriner af den samme Koncentration. Hvor 

 ledes Sagen da stiller sig, tør vi ikke paa Forhaand med Be- 

 stemthed afgjøre. Vi tro dog at turde udtale, at Udfældningen 

 af Kobberoxydulet i saa Fald ikke viser paafaldende Afvigelser. 

 Den ene af os har gjennom lang Tid methodisk observeret og 

 behandlet Diabetikere, og vi have derved havt Anledning til 

 at overbevise os om, at naar Sukkergehalten synker under en vis 

 Grændse, og Polyurien ikke længere er tilstede, vil, hvad enten 

 Urinen forbliver lyst grøngul eller, hvad der idetmindste ligesaa 

 hyppigt turde være Tilfældet, antager en en mere normal gul- 

 brun Farve, Filtratet efter Titreringen med Fehlings Yædske 

 komme til at indeholde opløst eller fint suspenderet Kobber- 

 oxydul(hydrat). 



Følgende Exempel viser tilstrækkeligen, aj; selv en meget 

 lys diabetisk Urin, naar Urinmængden ikke i betydelig Grad 

 er forøget, kan indeholde en forholdsvis stor Mængde Stoffe, 

 der hindre Udfældning af Kobberoxydul. 



En Urin fra en Patient, der led af en gi-av Diabetes, indeholdt 0.8 

 pOt. Sukker, (bestemt ved to forskjellige Polarisationsapparater og kontrol- 

 leret af 3 forskjellige Individer, som Maximum fandtes 0.9, som Minimum 

 0.7 pCt.) Den var af meget lys grøngul Farve. Urinkvantumet for 24 

 Timer 1800 kcm. ; det varierede i den nærmest foregaaende og efterfølgende 

 Tid mellem 1200 og 1900 kcm. ; Polyuri var altsaa ikke egentligt tilstede. 

 Denne Urin lod sig trods sin forholdsvis store Sukkergehalt ikke titrere 

 med Peblings Vædske; Filtratet indeholdt baade suspenderet og opløst 

 Kobberoxydul; efter Affarvningen at dømme maatte Sukkergehalten anta- 

 ges = 1.0—1.1 pOt. 



Af de Kjendsgjerninger, der foreligge, tør man for Tiden 

 kun slutte, at Forskjellighederne i Udskillelsen af Kobberoxy- 

 dulet hovedsageligt betinges af den secernerede Urins storre 

 eller mindre Vandgehalt, der som bekjendt begunstiges ved 

 flydende Næringsmidler og ringere Hudsekretion, og derimod 

 formindskes ved fast Næring og Forøgelse af Transpirationen. 

 Seegen har ogsaa ligeoverfor Kühne betonet dette, men han 

 akcentuerer ikke Forskjellen mellem en naturligt (oprindeligt 



