188 Karl Pettersen. 



sine Steder dækket med Grønsvær, oftest træder derimod det 

 faste Berg ndækket frem. I sidste Tilfælde er den hyppig 

 ujevn og smaahumpet,- idet den granitiske Bergart, hvori Fu- 

 ren er indskaaret, her har lidt under Atmosfæriliernes lang- 

 varige Indvirkning. I det store bevarer dog Bundfladen sit 

 jevnt horizontale Præg, hvilket navnlig klart træder frem, 

 naar man fra et hvilketsomhest Punkt paa denne lader Øjet 

 følge efter dens Længdeløb. Fjeldet stiger op fra Furens 

 indre Linie i steile udadheldende Yægge, — der undertiden 

 ere overdækkede, oftest dog nøgne. Den skråa steile Endeflade 

 udåd er enten dækket med Ras eller bygget af udækket gra- 

 nitisk Sten. 



Imellem Mjelle og den vestenfor samme liggende Gaard 

 Løkvik, danner Strandlinien den øverste Afsats af flere paa 

 hinanden følgende terrasseformige Trin, af hvilke de lavere 

 liggende, som ovenfor nævnt, altid ere opførte af løst Materiale. 

 Udimod Kvalnes fører derimod en eneste steil nøgen Fjeld- 

 skraaning fra Søen op til Strandlinien. 



Over de fra Strand! iniens indre Kant opstigende Berg- 

 vægge lykkedes det ikke at opdage mere fremtrædende Spor 

 efter en tidligere Glaciation. 



Af de nedenfor Strandlinien liggende af løst Materiale 

 hyggede Terrasser er en, der ligger i en Høide af omkring 

 90' (28.2 m.) o. H., at følge i længere sammenløbende Stræk- 

 ning, mens en lavere i omkring 60' (18.8 m.) Høide optræder 

 mere sparsomt og maaske nærmest kan være at opfatte som 

 en sekundær eller underordnet Dannelse. 



Kvaløens Sydside skyder fra Strømnes forbi Mjelle indtil 

 Grebstad i øst-vestlig Retning, bøjer herfra ud mod Malangen 

 i mere nord-vestlig Retning, idet den her danner Fjordens 

 østlige Side. Strandlinien følger saaledes i det store den 

 samme Hovedretning, men kan dog derunder paa forskjellige 

 Lokaliteter bugte sig stærkere eller svagere efter Fjeldmas- 

 sens ydre mere oprindelige Konturforholde. Bjerggrunden 



