204 Karl Pettersen. 



Udtalelse, var vistnok Keilhau tilbøielig til at forudsætte, at 

 de gamle Kystlinier særlig betegnede saadanne Niveauer, der 

 i sin Tid har ligget omkring den almindelige Havstand gjen- 

 nem en længere rolig (eller forholdsvis rolig) Periode. Om 

 Keilhau saaledes holdt paa en noget variabel Stigning, var 

 han dog vistnok langtfra at fæste sig ved en Forudsætning 

 om en rykvis Stigning. 



Den franske Geolog Bravais, der i Sluten af Treti-Aarene 

 længere Tid opholdt sig inden det nordlige Norge, medbragte 

 derfra som Resultat af sine Undersøgelser, at Fjeldgrunden 

 i disse nordlige Strøg er steget rykvis (comme par saccades). 

 Til samme Resultat kommer ogsaa Kjerulf senere gjennem 

 sine fortjenstfulde undersøgelser af de glaciale og postgla- 

 ciale Skjælbanker ligesom ogsaa af Terrassedannelserne. Som 

 Følge heraf er det ikke saa langt fra, at der senere endog 

 er bleven gjort Forsøg paa at opstille det som en videnska- 

 belig Kjendsgjerning, at den skandinaviske Halvø gjennem 

 Kvartærtiden er steget gjennem Spring. Paa den anden 

 Side er dog denne Forudsætning ogsaa fra andre Kanter mødt 

 med mer eller mindre bestemt udtalt Tvivl. Navnlig har 

 Professor Sexe i forskjellige Indlæg fremlagt vægtige Indven- 

 dinger mod sammes Berettigelse. 



Forudsætningen om Landgrundens rykvise Stigning er 

 — saavidt det kan sees — væsentlig knyttet til følgende her 

 fremtrædende Forholde: 



1) Strandlinierne (ligesom ogsaa Terrasserne) træde frem 

 i forskjellige Niveauer, idet de derunder kunne for- 

 følges over vidtstrakte Strøg som paa det nærmeste 

 horizontale Linier. 



2) Dalbunden stiger i Regelen ikke op efter et mer eller 

 mindre jevnt Skraaplan fra det nuværende Havbryn, 

 men som oftest gjennem flere Sæt, der bestemmes 

 ved forskjellige paa hinanden følgende Terrassetrin. 



3) Kyst-Skjælbanker ere ikke at paavise i hvilketsom- 



