214 Karl Pettersen. 



— hvad der ogsaa indrømmes af Sårs. Der kunde dog ogsaa 

 være nogen Grund til at forudsætte, at den stærke Sne- og 

 Issmeltning under Glacialtidens Afslutningsperiode, der vel 

 har vedvaret gjennem lange Tidsrum, ikke kan have ydet 

 særdeles gunstige Betingelser for Dannelsen af Skjælbanker. 

 Foreløbig vil det saaledes vel ogsaa for dette Mellerarums 

 Vedkommende være rettest at holde paa en Forudsætning om 

 jevne og langsomme Stigningsforholde. 



I Henhold hertil synes der saaledes nærmest at være 

 Grund til at drage følgende Slutning: 



(f-Igjennem, Kvartærtiden har Norges faste Fjeldgrund steget 

 langsomt og i det væsentlige nogenlunde jevnt.» 



Denne Slutning, der stiller sig i et bestemt Modsætnings- 

 forhold til Forudsætningen om en stødvis Stigning i den Form, 

 hvorunder denne er bleven fremholdt, kan derimod godt lade 

 sig forene med en Forudsætning om, at Stigningsintensiteten 

 til forskjellige Tider dog kan have varieret og til sine Tider 

 maaske ogsaa aftaget til 0. 



Med det nysnævnte Slutningsresultat for Øie, skal nu 

 her gjøres et Forsøg paa nærmere at redegjøre for de For- 

 holde, under hvilke Strandlinierne med sine udskaarne Vei- 

 planer kunne være dannede. 



Som tidligere fremholdt, maa Strandlinierne antagelig 

 være udgravede under Havlinien og i Regelen mellem høieste 

 og laveste Havstand. I denne Forudsætning vil efterstaaende 

 Fremstilling søge sit egentlige Udgangspunkt, idet man her 

 foreløbig lader Spørgsmaalet uafgjort, hvorvidt Landgrunden 

 er steget langsomt eller stødvis. 



I Fig. 8 betegner abc det udskaarne Triangel-Snit, Linien 

 ab et Tversnit af Strandliniens Vei brede, Linien be den fra 

 Veibanens indre Kant opstigende Bergvæg. Med Hensyn til 

 Spørgsmaalet om det Punkt, hvor Udgravningen fra først af 

 er paabegyndt, vil der antagelig alene være Grund til at 

 fæste sig ved et af følgende to Tilfælde: 



