218 Karl Pettersen. 



Dag'fladerne af disse saaledes fremspringende Bergvægge vise 

 sig ofte ret stærkt glattede. Fra Foden af disse skyder en 

 sagte skraanende med løse Stene dækket Bundflade udover. 

 Ved høit Vande er denne dækket af Søen, ved lavt Vande 

 ligger den tør. Se Fig. 10. 



Fig. 11 er et Profil herfra hentet lidt længere udefter. 

 Knausen a hæver sig op umiddelbart fra det høieste Flodmaal 

 medens Søen under høit Vande stiger høit op ad Knausen (&) 

 uden dog at overskylle den. Berg-Grundens Dagflade saavel 

 i {a) som i (6) er stærkt glattet. Ved lavt Vande ligger der- 

 imod ogsaa (&) helt over Havfladen. 



Om end i det hele mindre rent udprægede, saa synes 

 Forholdene her i meget at ligne dem ved de gamle Strandlinier. 

 Det veibanelignende Plan ligger mellem Niveauerne for den 

 høieste og laveste Vandstand, medens den steilt opstigende 

 Endevæg fra Veibanens indre Kant enten kan ligge helt over 

 høieste Vandstand eller som i Fig. 11 delvis under. 



Som det vil fremgaa af de her vedlagte Rits, stryger den 

 kvartsitiske Bergart parallel med den nuværende Strandlinie, 

 medens Faldet er indad, (altsaa fra samme). 



Stor-0 og Lam-0 ere de af Holmerne, der i stærkest Grad 

 ere udsatte for Indvirkningen af udskydende Fjordis, der navn- 

 lig her — som ovenfor nævnt — skal kunne presses frem 

 med stor Voldsomhed. Storøens nøgne og stærkt skurede 

 '^^%g^ stige temmelig steilt op fra Havfladen, men afsluttes 

 nedad ved en paa det nærmeste horizontal Bundflade, der ved 

 høit Vande ligger under Havfladen, medens den ved lavt 

 Vande ligger tør (Fig. 12). Ved Lamøen ere Forholdene 

 nogenlunde ensartede hermed, men dog med den Forskjel, 

 at den glattede Bergvæg stikker dybere ned under Havfladen, 

 forinden den gaar over i en mere skraanende Bundflade. Paa 

 andre Steder skyder dog ogsaa Berget under et Fald at 

 45 " og tildels ogsaa derover saa dybt ned under Havfladen, 



