242 S. A. Sexe. 



Forfatteren af foreliggende Bemærkninger har tidligere^) 

 taget til Orde mod ovenstaaende No. 2 og No. 3, og finder i 

 det Følgende nærmere at burde udvikle, hvad han har at 

 anmærke ved disse Svingninger. 



Hvad Skandinaviens, under No. 2 anførte, høit hævede 

 Beliggenhed, og den under No. 3 anførte Synkning angaar, 

 saa grunder oven fremstillede Lære sig paa følgende Argu- 

 menter: A) At Skandinaviens glaciale Skuringsmærker lade 

 sig forfølge ned under Havfladen. B) At Skandinavien, naar 

 undtages Skaane, mangler de geologiske Formationer, som 

 skrive sig fra det sekundære og tertiære Tidsafsnit, medens 

 adskillige af disse Formationer optræde hist og her i Skan- 

 dinaviens Nabolande. C) At Transporten til [Idlandet af 

 Skandinaviens Glacialdetritus, navnlig de erratiske Blokke, 

 ikke lader sig forklare, medmindre Skandinavien var løftet 

 høiere op af Havet, end nu, og at Østersøens, Kattegatets, 

 Skagerakets og Nordsøens Bund laa tør. 



Argumentet (A) lyder, nærmere udviklet, saaledes: En 

 Isbræ kan ikke skure, ikke sætte Striber paa en Klippeflade, 

 medmindre denne ligger paa det Tørre, eller dog saa godt som 

 paa det Tørre. Men nu strække de glaciale Skuringsstriber 

 sig ned under Havfladen: Altsaa var Havets Stand, dengang 

 disse Striber bleve til, lavere, eller, hvad der kommer ud paa 

 det samme. Landet laa høiere end nu. De i Skandinavien 

 forekommende Banker med fossile Rester af litorale Saltvands- 

 dyr kunde ikke fremstaa, førend Istidens Gletschere vare saavidt 

 afsmeltede, at de ikke naaede Havet. De øverste Nedlag af 

 bemeldte Art forekomme nu høit, i Norge paa sine Steder 

 henved 600 Fod over Havet: Følgelig sank Skandinavien et 

 godt Stykke ned i Havet igjen i den Tid, som forløb fra 

 Arbeidet paa de ned i Havet stigende Skuringsstriber sluttede, 



^) Mærker efter en Istid i Omegnen af Hardangerfjorden. Universitets- 

 program 1866 pag. 17. 



