244 S. A. Sexe. 



Grund paa et Dyb af 1560 Fod.^) Noget længere mod Syd 

 traf han en lodret Isvæg, som strakte sig øst-vest uden Af- 

 brydelse 450 engelske Mile, naaede en Høide af 180 Fod over 

 Havfladen og en Dybde af 820 Fod under samme, liggende 

 endnu i en Afstand af 680 Fod over Havbunden. 



Naar disse Iskolosser, skjønt udsatte for Strøm og Storm, 

 kunde i kortere eller længere Tid forblive staaende paa Grund, 

 saa kan deres Berørelse med denne ikke have været løs og 

 let. Den Tanke ligger saaledes nær, at de, idet de rendte 

 sig fast, satte Skuringsstriber paa Gründen, forudsat at den 

 bestod af Klippe, og at Skuringsmateriale var tilstede, i hvil- 

 ket Fald der altsaa vilde være fremstaaet Skuringsstriber paa 

 henholdsvis 720—780, 1574 og 1560 Fods Dyb. 



Den yderste Rand af en i Havet nedstigende Isbræ stik- 

 ker dybere, end det fra samme løsnede Isberg. Thi det er 

 en bekjendt Sag, at Isberget under Kalvningen flyder op. 

 Naar den yderste Del af en Isbræ dukker saa dybt i Havet, 

 at den skal til at kalve, saa mangler vistnok det Tryk, som 

 hører til, for at frembringe Striber paa den horizontale eller 

 udadskraanende Bund; men denne Del af Isbræen kan ikke 

 destomindre, idet den skydes frem af Trykket fra Land, skure 

 Klipper, som ere stillede i Veien for den. 



Der kan saaledes neppe være Tvivl om, at naar Nutidens 

 Polarisbræer skyde sig ned i Havet, saa skure de dettes Bund 

 til meget anseelige Dyb. Og da man vel ikke tænker sig 

 Mægtigheden mindre hos Istidens skandinaviske Isbræer, saa 

 maa mau antage, at ogsaa disse have skuret Havbunden til 

 et anseeligt Dyb, og saaledes øvet sin Indflydelse paa, en 

 bred undersøisk Zone rundt om Skandinavien, bredest, hvor 

 Havbunden skraanede svagest udover fra Stranden, smalest 

 der, hvor Bunden havde den stærkeste Hældning. Der kan 

 altsaa ikke være noget i Veien, for at antage, at idetmindste 



^) James Ross's Voyage to the southern seas. Vol. 1. pag. 228. 



